Справа № 296/2822/26
2/296/2799/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

04 серпня 2026 року м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі: 
головуючого судді Рожкової О.С., 
за участю секретаря судового засідання Мазурець К.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання членом сім`ї наймача та права користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ
1. 10.03.2026 представник ОСОБА_1 (далі - позивач) адвокат Українець О.Л. через підсистему «Електронний Суд» надіслала до Корольовського районного суду міста Житомира позовну заяву до Житомирської міської ради (далі - відповідач), в якій просила визнати за ОСОБА_1 , як членом сім`ї померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 наймача – ОСОБА_2 , право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . 
2. Позов обґрунтовувався тим, що на підставі ордеру №5 ОСОБА_3 (померлого діда позивача) разом із дружиною у 1954 році вселено та прописано у житловому приміщенні за адресою:  АДРЕСА_2 ). З 1964 року за вказаною адресою прописано на праві постійного проживання ОСОБА_2 (батька позивача), з яким із часу свого народження проживав позивач. Водночас, позивач після одруження був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 разом із дружиною та двома дітьми, однак періодично тривалі проміжки часу за вказаною адресою фактично з дружиною не проживав через складні подружні відносини, а також у зв`язку із несенням військової служби. Відтак, він продовжував проживати з батьком. 
3. Посилаючись на те, що 16.12.2025 ОСОБА_2 , який був наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 помер, представник позивача просила визнати за позивачем як членом сім`ї померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 наймача – ОСОБА_2 , право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. 

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН
4. 16.03.2026 ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху.
5. 19.03.2026 представник ОСОБА_1 адвокат Українець О.Л. через підсистему «Електронний Суд» надіслала до суду заяву про усунення недоліків.
6. 25.03.2026 ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі №296/2822/26, яку призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
7. 01.07.2026 представник Житомирської міської ради Сищук Н.М. через підсистему «Електронний Суд»» надіслала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову.
8. 02.07.2026 у судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_5 , яка повідомила, що позивач постійно проживав в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Коли вона обіймала посаду заступника голови ОСББ та відповідала за фінансові питання, то бачила платежі ОСОБА_1 про сплату за комунальні послуги. Свідок стверджувала, що певний період часу позивач не проживав в квартирі, але останні три місяці він в ній проживав. 
9.30.07.2026 протокольною ухвалою суду відзив представника відповідача залишено без розгляду у зв`язку із пропущенням строку для його подачі та роз`яснено представнику право надати усні пояснення чи заперечення проти позову (а.с.101-102).
10. 30.07.2026 представник позивача у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.
11. Представник відповідача надала пояснення зазначила, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Платіжні інструкції за комунальні послуги оплачені в 2025 році, а тому не є доказом постійного проживання з батьком. 
Також відповідно до пункту 1.15 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 28.12.95 № 669 «Про зміни договору найму жилих приміщень в будинках місцевих рад» внесені зміни в договір найму жилого приміщення та відкрито особовий рахунок ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_4 ), яка складається із двох кімнат і кухні, сім`я – 1 чоловік, в зв`язку з вибуттям наймача – батька ОСОБА_3 . Із зазначеного вбачається, що в 1995 році позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 не був зазначений у складі сім`ї наймача ОСОБА_2 - свого батька. Тобто твердження позивача, що він з часу свого народження проживав разом із батьком у квартирі АДРЕСА_5 є сумнівним та не підтверджено жодним доказом. За наявною в управлінні ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради інформацією за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 20.09.1964 по 17.12.2025. В матеріалах справи міститься інформація, що позивач з 24.03.1999 прописаний за адресою: АДРЕСА_3 . Посилаючись на статтю 65 ЖК України, представник відповідача зазначила, що позивач не набув права користування спірним житловим приміщенням, оскільки був зареєстрований та, за твердженням відповідача, зберігав постійне місце проживання за іншою адресою, у зв`язку із чим просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
12. ОСОБА_3 (померлому діду позивача) надано право зайняти із сім`єю із чотирьох осіб квартиру із двох кімнат та кухні площею 43 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ), що підтверджується ордером № 5 від 01.07.1956 (а.с. 13).
13. У квартирі АДРЕСА_6 на праві постійного проживання були прописані: ОСОБА_3 – наймач (з 13.11.1954 до 06.10.1995), ОСОБА_6 – дружина (до 23.04.1994), ОСОБА_2 – син (з 20.09.1964), ОСОБА_7 – онук наймача ОСОБА_3 , що підтверджується картою прописки (а.с. 14-15). Таким чином, після вибуття ОСОБА_3 у жовтні 1995 року наймачем квартири зазначено ОСОБА_2 .
14. ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 30.08.1996, відповідно до якого ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батьком зазначений ОСОБА_2 (а.с. 16).
15. З 24.03.1999 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується штампом про прописку в паспорті позивача (а.с. 10).
16. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 17.12.2025 (а.с. 17).
17. ОСОБА_2 з 20.09.1964 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та 17.12.2025 знятий з реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується відповіддю Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 07.05.2026 (а.с. 76).
18. Відповідно до копій платіжних інструкцій за адресою: АДРЕСА_1 :
- 12.01.2025 за утримання будинку від ОСОБА_2 сплачено ОСОБА_8 447,00 грн (платіжна інструкція № 9H1H-HB18-2T1K-0EA6);
- 19.04.2025 за утримання будинку від ОСОБА_2 сплачено ОСОБА_8 2 000,00 грн (платіжна інструкція № XK58-T5HM-H2EM-71T1);
- 19.04.2025 за водопостачання сплачено ОСОБА_8 1 500,00 грн (платіжна інструкція № ETT2-H0CE-H8AK-BTXA);
- 18.09.2025 за водопостачання сплачено ОСОБА_1 1 000,00 грн (платіжна інструкція № 0.0.4547956007.1) (а.с. 20-23).

ІV. НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ
19. За приписами статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
20. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України (далі – ЖК України) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
21. Статтею 29 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше житлове приміщення у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
22. Відповідно до частин першої та другої статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем – житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності – відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем – громадянином, на ім`я якого видано ордер.
23. Частинами першою та другою статті 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами та несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
24. Статтею 65 ЖК України визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
25. Згідно з частинами першою та другою статті 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

V. ОЦІНКА ТА МОТИВИ СУДУ
26. Вирішуючи спір, суд виходить із того, що предметом позову у цій справі є визнання за ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 як членом сім`ї наймача ОСОБА_2 після смерті останнього.
27. Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2020 року у справі № 205/6201/17 зазначив, що членом сім`ї наймача може бути визнана особа, яка вселилася у житлове приміщення у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживає у ньому разом із наймачем.
28. У постанові від 18 травня 2022 року у справі № 463/2277/20-ц Верховний Суд, застосовуючи положення статей 64, 65 та 106 ЖК України, виходив із необхідності встановлення обставин, які свідчать про набуття особою права користування житлом як членом сім`ї наймача, зокрема законності її вселення та постійного проживання разом із наймачем.
29. У постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 569/12946/18-ц Верховний Суд зазначив, що під час вирішення спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, зокрема, чи дотриманий встановлений порядок їх вселення, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, тривалість проживання та інші обставини, що мають значення для справи. При цьому наявність або відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою ані для визнання, ані для відмови у визнанні права користування жилим приміщенням.
30. Водночас Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2023 року у справі № 712/11721/21 виходив із того, що за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому житловому приміщенні. У цій справі Верховний Суд визнав істотною обставиною наявність у позивача постійного місця проживання за іншою адресою, незважаючи на його фактичне проживання у спірному житлі протягом певного періоду.
31. Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 28 січня 2026 року у справі № 754/12407/23, в якій вирішувалося питання про визнання права користування житловим приміщенням. Верховний Суд зазначив, що особа має довести своє вселення до спірного житла у встановленому законом порядку, а також звернув увагу на істотне значення обставини збереження особою постійного місця проживання в іншому житловому приміщенні.
32. Отже, для правильного вирішення спору суду необхідно встановити, чи набув ОСОБА_1 за життя ОСОБА_2 право користування спірним житловим приміщенням як член сім`ї наймача та чи зберігав таке право на момент смерті наймача.
33. При цьому сам по собі факт перебування позивача у родинних відносинах із ОСОБА_2 не є достатньою підставою для виникнення у нього права користування спірним житловим приміщенням. Водночас сам факт відсутності реєстрації у спірній квартирі також не може бути безумовною підставою для відмови у позові. Вирішальне значення мають фактичні обставини вселення та проживання позивача разом із наймачем, а також питання, чи зберігав позивач право користування спірним житлом на момент смерті наймача.
34. Судом установлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Позивач стверджує, що проживав із батьком у спірній квартирі з моменту народження, однак належних та достатніх доказів того, що після досягнення повноліття він продовжував постійно проживати разом із батьком у спірній квартирі та зберігав за собою право користування нею до моменту смерті наймача, матеріали справи не містять.
35. При цьому матеріалами справи підтверджується, що з 24 березня 1999 року ОСОБА_1 зареєстрований за іншою адресою – АДРЕСА_3 . Сам по собі факт такої реєстрації не є безумовною підставою для відмови у позові, однак у сукупності з іншими доказами він має значення для встановлення того, чи було спірне житло постійним місцем проживання позивача та чи зберігав він право користування ним.
36. Суд бере до уваги, що за змістом позовної заяви після одруження позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , разом із дружиною та двома дітьми. Позивач посилається на те, що через складні подружні відносини, а також у зв`язку з несенням військової служби він періодично не проживав за місцем реєстрації та продовжував проживати з батьком.
37. Однак належних та достатніх доказів того, що зазначена адреса не була постійним місцем проживання позивача, а спірна квартира залишалася його постійним місцем проживання, суду не надано. Так само не надано доказів, які б дозволяли встановити характер та тривалість фактичного проживання позивача у спірній квартирі після його реєстрації за іншою адресою.

38. Суд також враховує дані щодо оформлення особового рахунку на батька позивача - ОСОБА_2 у 1995 році після вибуття ОСОБА_3 . Із наданих позивачем документів, а саме копії поквартирної картки, вбачається, що після вибуття попереднього наймача ОСОБА_3 , його дружини ОСОБА_6 та онука ОСОБА_7 , по особовому рахунку зазначено одну особу - ОСОБА_2 , в той час як ОСОБА_1 у складі сім`ї прописаним не зазначений.
39. Вказана обставина сама по собі не свідчить про відсутність у позивача права користування квартирою, оскільки відсутність реєстрації чи невнесення особи до відповідних облікових документів не є самостійною та достатньою підставою для вирішення питання про право користування. Разом із тим цей документ має доказове значення в сукупності з іншими доказами, оскільки не підтверджує твердження позивача про безперервне проживання разом із батьком у спірній квартирі.
40. Позивачем також не надано належних доказів того, що після його реєстрації за іншою адресою він у встановленому законом порядку зберіг за собою право користування спірною квартирою та продовжував використовувати її як своє постійне місце проживання.
41. Надані позивачем платіжні інструкції самі по собі не підтверджують зазначених обставин. Із чотирьох наданих платіжних документів лише квитанція від 18 вересня 2025 року містить відомості про здійснення платежу безпосередньо ОСОБА_1 . Інші платежі здійснені ОСОБА_8  за утримання будинку від ОСОБА_2 (наймача).
42. Здійснення ОСОБА_1 одного платежу за водопостачання у вересні 2025 року може свідчити про його участь в оплаті витрат, пов`язаних зі спірним житлом, однак саме по собі не підтверджує постійного проживання позивача у квартирі, її використання як основного місця проживання або збереження за ним права користування житлом.
43. Суд також оцінює показання свідка ОСОБА_5 , яка повідомила, що позивач постійно проживав у спірній квартирі та що вона бачила платежі ОСОБА_1 за комунальні послуги. Водночас свідок зазначила, що певний період позивач у квартирі не проживав, а нібито останні три місяці до допиту проживав у ній.
44. Оцінюючи ці показання у сукупності з іншими доказами, суд виходить із того, що вони підтверджують факт фактичного проживання позивача у спірній квартирі в певний період, зокрема незадовго до розгляду справи, однак не дають можливості достовірно встановити безперервне та постійне проживання позивача разом із наймачем після його реєстрації за іншою адресою та до моменту смерті наймача.
45. При цьому показання свідка не підтверджують, що спірна квартира була єдиним або основним постійним місцем проживання позивача, а також не усувають суперечності між твердженнями позивача про постійне проживання у квартирі та документально підтвердженою реєстрацією його місця проживання за іншою адресою з 1999 року.
46. Суд не залишає поза увагою посилання позивача на несення військової служби, однак сам по собі факт проходження військової служби не свідчить ані про припинення, ані про збереження права користування житлом. Для вирішення спору має значення характер відсутності позивача, його фактичне місце проживання, зв`язок зі спірним житлом та намір зберігати право користування ним. Належних доказів на підтвердження таких обставин позивачем не надано.
47. Суд також бере до уваги, що відповідно до частини першої статті 106 ЖК України у разі смерті наймача право вимагати визнання наймачем належить члену сім`ї наймача. Отже, для реалізації такого права необхідно встановити, що на момент смерті наймача особа мала статус члена його сім`ї та право користування відповідним житловим приміщенням.
48. У цій справі позивач не довів належними та достатніми доказами, що на момент смерті ОСОБА_2 він проживав разом із ним у спірній квартирі як член його сім`ї та зберігав право користування цим житлом.
49. При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28 січня 2026 року у справі № 754/12407/23, за яким наявність у особи іншого постійного місця проживання та недоведеність її вселення у спірне житло у встановленому законом порядку є обставинами, які виключають можливість визнання за нею права користування спірним житловим приміщенням.
50. Таким чином, наявність у позивача реєстрації за іншою адресою з 1999 року, проживання там разом із дружиною та дітьми, відсутність належних доказів того, що після зміни місця реєстрації спірна квартира залишалася його постійним місцем проживання, а також недостатність доказів фактичного постійного проживання у спірній квартирі до моменту смерті наймача у своїй сукупності не дають суду підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 мав на момент смерті ОСОБА_2 право користування спірним житловим приміщенням як член сім`ї наймача.
51. Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_1 проживав із батьком із моменту народження, не спростовує зазначеного висновку, оскільки для вирішення заявленої вимоги визначальним є встановлення того, чи зберіг позивач право користування спірним житлом після зміни місця реєстрації та до моменту смерті наймача.
52. Суд враховує, що ОСОБА_1 є рідним сином наймача. Разом із тим сам родинний зв`язок не є достатнім для встановлення права користування житловим приміщенням без доведення факту проживання разом із наймачем та наявності у позивача такого права на момент смерті наймача.
53. Отже, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставини, необхідні для визнання за ним права користування спірним житловим приміщенням як членом сім`ї наймача.
54. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
55. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
56. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
57. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
58. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
59. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
60. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ
61. За правилами частини першої статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог повністю понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання позову покладаються на позивача.
Керуючись статтями 19, 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд міста Житомира,

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 ,
зареєстроване місце проживання за адресою:
АДРЕСА_7 
РНОКПП НОМЕР_3 

Відповідач:
Житомирська міська рада,
зареєстроване місцезнаходження за адресою:
10014, м.Житомир, майдан Корольова, 4/2,
ЄДРПОУ 13576954

Суддя Олена РОЖКОВА