Справа № 481/319/25 
Провадж.№ 2/481/33/2026
Р І Ш Е Н Н Я
іменем У К Р А Ї Н И

14.07.2026 Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: 
головуючої судді Уманської О.В.,
з участю секретаря Кузьміної Н.П.,
представника позивача Щавінського К.С. ( в режимі відеоконференції)
відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду міста Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором оренди та розірвання договору оренди земельної ділянки ,
Установив:
26.02.2025 року представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Щавінський Костянтин Станіславович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором оренди за період 2017 по 2024 рік в розмірі 57 465,60 гривень та розірвати договір оренди від 01.02.2017 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 6,648 га.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 01.02.2017 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) був укладений договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 6,648 га, кадастровий номер 4824585000:03:000:0027, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Орендар зобов`язався сплачувати орендну плату щорічно до 31 грудня в розмірі 4 530 грн з урахуванням індексу інфляції (п. 9, 10 Договору). Розрахунок орендної плати з урахуванням індексу інфляції): 2017 рік: 4 530 грн * (113,7 / 100) = 5 150,61 грн ; 2018 рік: 5 150,61 грн * (109,8 / 100) = 5 655,34 грн; 2019 рік: 5 655,34 грн * (104,1 / 100) = 5 887,21 грн; 2020 рік: 5 887,21 грн * (105 / 100) = 6 181,57 грн; 2021 рік: 6 181,57 грн * (110 / 100) = 6 799,73 грн; 2022 рік: 6 799,73 грн * (126,6 / 100) = 8 608,46 грн; 2023 рік: 8 608,46 грн * (105,1 / 100) = 9 047,49 грн; 2024 рік: 9 047,49 грн * (112 / 100) = 10 133,19 грн.
В період з 2017 по 2024 роки відповідач не здійснив належних платежів за оренду землі, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 57 463,60 грн. Невиконання однією зі сторін умов договору є підставою для його розірвання. В даному випадку, невиконання орендарем зобов`язань щодо сплати орендної плати є суттєвим порушенням умов договору, що дає позивачу право вимагати його розірвання. Згідно з положеннями Цивільного кодексу України, Договір оренди може бути розірваний за ініціативою однієї зі сторін у разі істотного порушення зобов`язань іншою стороною. Невиконання орендарем своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати є таким порушенням. Таким чином, з урахуванням порушення умов Договору оренди землі з боку орендаря, наявної заборгованості та відсутності належного виконання зобов`язань, позивач має право вимагати розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості.
Ухвалою суду від 06.03.2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 15.07.2025 підготовче судове засідання по справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.
Представник позивача Щавінський К.С.у судове засідання 14.07.2026 не з`явився. У попередніх судових засіданнях приймав участь в режимі відеоконференції, позовні вимоги, підтримав, просив їх задовольнити. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. 
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що відповідачка ОСОБА_2 отримала в борг від позивача 220000,00 грн які обіцяла повернути до 31.01.2017 року. У разі неповернення коштів в обумовлений строк, сторони домовились між собою про те, що у власність відповідача перейде земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,648 га з кадастровим номером 4824585000:03:000:0027, про що також було зазначено у борговій розписці. На підтвердження своїх зобов`язань позивачка склала заповіт на ім`я відповідача. Оскільки на час повернення боргу існував мараторій на купівлю-продаж землі сільськогосподарського призначення, то між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки. 
Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
При вирішенні даного спору суд застосовує наступні норми права і виходить із нижченаведених мотивів.
Судом було встановлено, що відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 4824585000:03:000:0027 її власником є позивач ОСОБА_2 , земельна ділянка площею 6,648 га, яка розташована на території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, дата державної реєстрації права 05.09.2017, номер запису про право 22257418. 
01 листопада 2017 року позивач ОСОБА_2 уклала з відповідачем ОСОБА_1 строковий договір оренди землі № б/н, предметом якого є належна їй земельна ділянка. Відповідно до умов вказаного договору сторони домовились, що орендар набув право на особисте використання об`єкта оренди за призначенням (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) строком на 49 років. Орендар ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати орендодавцю ОСОБА_2 орендну плату в грошовій формі у розмірі 4530 грн , щорічно (пункти 9, 11 договору оренди). Пунктом 38 договору оренди передбачено, що умовою розірвання договору в односторонньому порядку є несвоєчасна сплата орендної плати за орендовану земельну ділянку, нераціональне використання земельної ділянки.
Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 4824585000:03:000:0027 , 16.12.2019 зареєстроване право оренди земельної ділянки за ОСОБА_1 , номер запису про право 34821762. 
Орендована земельна ділянка була передана відповідачу після укладення договору оренду землі, що сторонами не заперечується. 
Також судом встановлено, що відповідно до розписки від лютого 05.05.2011 року ОСОБА_2 від ОСОБА_1 отримала 220 000 грн в борг, які позивачка зобов`язується повернути до 31.01.2017 року. У разі неповернення боргу ОСОБА_2 віддає земельну ділянку 6,65 га, який належить їй на підставі державного акту на право власності ЯГ № 584237 від 26.07.2006 року .
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 цього Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.
Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних із орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Аналіз зазначених норм права свідчить, що унесення орендарем коштів за майбутні періоди буде обгрунтованим та вважатиметься орендною платою за користування земельною ділянкою за договором оренди землі, якщо в договорі або міститься положення про те, що орендар має право сплачувати орендну плату за майбутні періоди (достроково), або взагалі нічого не визначено про таку можливість. Проте, якщо договір оренди землі передбачає пряму заборону сплати орендної плати наперед, сплачені орендарем кошти не вважатимуться орендною платою за таким договором. 
Такої ж позиції дотримував і Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 у справі № 704/236/17, де суд касаційної інстанції погодився з тим, що видатковий касовий ордер, підписаний орендодавцем, відповідно до якого останньому видано орендну плату за земельний пай за майбутні періоди в розмірі 25 000 грн., разом з діями орендаря свідчать про погодження сторонами порядку сплати орендної плати за майбутні періоди. 
Як встановлено пунктом 9 Договору ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати орендодавцю ОСОБА_2 орендну плату у розмірі 4530 грн. у грошовій формі, а пунктом 11 Договору встановлено строк такої виплати до 31 грудня кожного року. Умови договору не містять прямої заборони сплати орендної плати наперед.
В позовній заяві позивач стверджувала, що орендар за Договором не сплачував орендну плату, тобто не виконував умови Договору щодо виплати орендної плати. 
Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи доводи позивача, стверджував, що дана земельна ділянка фактично була заставою в рахунок повернення боргу в сумі 220000,00 грн, який позивачка не повернула і в такому випадку зобов`язалась передати відповідачу спірну земельну ділянку.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно із частиною б статті 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Отже з огляду на наведені норми цивільного законодавства, саме з дати набуття чинності Договору, у сторін цього договору виникають права та обов`язки, передбачені цим договором. Належними доказами сплати коштів за оренду є: видатковий касовий ордер, виписаний орендарем та підписаний орендодавцем; видаткова накладна, підписана сторонами; довідка, видана податковою інспекцією, про наявність сплати коштів із земельного податку та оренди землі. Разом з тим, на переконання суду під час розгляду справи відповідач не довів належними і допустимими доказами належне виконання ним умов договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати, у будь-який спосіб, передбачений договором. 
Посилання відповідача на отримання позивачкою за розпискою 05.05.2011 року коштів у розмірі 220000,00 грн в борг, не свідчить про виконання обов`язку орендаря по сплаті орендної плати за Договором, оскільки за умовами договору оренди землі визначено порядок сплати орендної плати, її розмір і строки, та не містить, сплату орендодавцю у борг певного розміру коштів за весь період дії договору.
Крім того, умови розписки вказують на те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу отримання боргу, які спонукали ОСОБА_2 до видачі такої розписки, вони не можуть вільно трактуватися судом, в тому числі, виступати підставою виникнення договору оренди, зокрема і оренди землі або на майбутнє зміни таких умов. У цій справі, з огляду на зміст та умови наданої відповідачем розписки між сторонами виникли правовідносини, які за своїм змістом характерні правовідносинам за договором позики, предмету та ціни, інших істотних умов, необхідних для договорів даного виду. Зі змісту вказаної розписки неможливо дійти висновку, що відповідач наперед сплатив належну суму за договором оренди, з розписки не вбачається, що її складання пов`язано безпосередньо з договором оренди земельної ділянки від 01 лютого 2017 року.
У цій справі підтвердженням сплати відповідачем орендної плати є письмові докази, на підставі яких встановити наявність такої виплати. Між тим сторони Договору можуть домовитися і про інший спосіб розрахунку, зокрема й виплати орендної плати наперед, але це повинні свідчити надані докази, за оцінкою, яких можливо дійти висновку, що орендар виявив бажання сплатити орендну плату достроково, а орендодавець погодився з такою пропозицією, отримавши за відповідним письмовим документом орендну плату ( а не гроші в борг) наперед. Одночасно такий документ містити найменування сторін, дату його складання, призначення платежу та розмір виплати, період за який виплачена орендна плата та на виконання якого договору. 
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав обов`язки, визначені статтею 24 Закону України «Про оренду землі», не надав суду доказів на підтвердження виконання умов договору та сплати орендодавцю коштів за користування земельною ділянкою за період з 2017 до 2024 року, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
Ухвалив :
Позов задовольнити повністю.
Розірвати договір оренди від 01.02.2017 року, № б/н, земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,648 га, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, та належить ОСОБА_2 , з кадастровим номером 4824585000:03:000:0027, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати у розмірі 57463 ( п`ятдесят сім тисяч чотириста шістдесят три) грн. 60 коп.
Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга буде подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення виготовлений 17.07.2026 року.

Суддя