КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2026 року м. Київ №320/58154/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІУС" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "СІТІУС" з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1369450707 від 25.11.2024.
В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що фактичну перевірку проведено з порушенням вимог Податкового кодексу України, оскільки наказ про її проведення не містив визначеного періоду діяльності, який підлягав перевірці, а також не містив належного обґрунтування підстав проведення перевірки. Позивач також зазначає, що акт фактичної перевірки оформлено з порушенням вимог законодавства та не вручено належним чином. Крім того, позивач стверджує, що контролюючий орган безпідставно вважав використаний реєстратор розрахункових операцій незареєстрованим, оскільки податковий орган не повідомив товариство про скасування його реєстрації та не надіслав відповідного рішення. На думку позивача, усі розрахункові операції проводились із передачею інформації до фіскального сервера, а тому застосування штрафних санкцій є безпідставним. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Відповідач у відзиві зазначає про те, що фактична перевірка проведена на законних підставах відповідно до вимог Податкового кодексу України на підставі наказу від 04.10.2024 № 6669-п та направлень на перевірку, з якими директор товариства був ознайомлений до початку перевірки. ГУ ДПС у м. Києві вказує, що під час перевірки встановлено використання ТОВ «Сітіус» у період з 06.04.2024 по 20.05.2024 реєстратора розрахункових операцій, реєстрацію якого було скасовано 05.04.2024, при здійсненні розрахункових операцій на загальну суму 627 993,60 грн, що підтверджується інформацією з баз даних ДПС та довідкою про скасування реєстрації РРО. Відповідач зазначає, що такі дії є порушенням пунктів 1, 2 статті 3 Закону України № 265/95-ВР, а тому податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій у сумі 941 950,40 грн прийнято правомірно. Також відповідач вважає безпідставними доводи позивача щодо незаконності наказу про проведення перевірки, оскільки стаття 81 Податкового кодексу України не вимагає зазначення у наказі конкретних фактів порушення, а лише визначених Кодексом підстав для проведення перевірки.
Розглянувши та дослідивши матеріали справи, судом встановив таке. 
Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі наказу від 04.10.2024 № 6669-п «Про проведення фактичних перевірок», прийнятого відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 та пункту 69.27 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, призначено проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітіус» (код ЄДРПОУ 21625566), яке здійснює господарську діяльність за адресою: м. Київ, вул. Оленівська, буд. 34. 
Підставою для видання зазначеного наказу була доповідна записка Управління фактичних перевірок ГУ ДПС у м. Києві про необхідність проведення фактичних перевірок, у якій зазначено про наявність інформації щодо можливих порушень порядку проведення розрахункових операцій окремими суб`єктами господарювання та включення ТОВ «Сітіус» до переліку платників податків, стосовно яких необхідно провести фактичні перевірки. 
На виконання наказу посадовим особам ГУ ДПС у м. Києві видано направлення на проведення перевірки від 01.11.2024 № 26407/26-15-07-07-02 та № 26408/26-15-07-07-03. З матеріалів перевірки встановлено, що копію наказу та направлення вручено директору товариства Будилевському М.В. 01.11.2024 до початку проведення перевірки, про що містяться відповідні відмітки та підписи. 
Фактична перевірка розпочата 01.11.2024 о 13 год. 08 хв. та закінчена 05.11.2024 о 15 год. 30 хв. За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 05.11.2024, який зареєстрований 06.11.2024 за № 118678/26/15/07/21625566. Перевірку проведено у присутності директора ТОВ «Сітіус» ОСОБА_1 . 
Під час перевірки досліджено документи щодо використання реєстратора розрахункових операцій, зокрема реєстраційне посвідчення на РРО, довідку про його опломбування, відомості про місце здійснення господарської діяльності, ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, систему оподаткування, а також проведено контрольну розрахункову операцію на суму 125,00 грн, за результатами якої сформовано фіскальний чек. 
З акта перевірки встановлено, що господарська діяльність у магазині-кафе здійснювалася із застосуванням реєстратора розрахункових операцій, однак за інформацією інформаційно-комунікаційних систем ДПС товариством у період з 06.04.2024 по 20.05.2024 проводилися розрахункові операції через реєстратор розрахункових операцій з фіскальним номером 300313282, реєстрацію якого скасовано 05.04.2024, на загальну суму 627 993,60 грн. Перша розрахункова операція після скасування реєстрації зазначеного РРО проведена 06.04.2024 на суму 80,00 грн, наступні операції — на суму 627 913,60 грн. 
В акті перевірки зазначено, що наведені висновки ґрунтуються на інформації з баз даних ДПС щодо розрахункових операцій, проведених через зазначений реєстратор розрахункових операцій, а також на довідці про скасування його реєстрації від 05.04.2024 № 30517 (форма № 6-РРО). 
За результатами перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення ТОВ «Сітіус» вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР, що полягало у проведенні розрахункових операцій без застосування зареєстрованого та переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій та без створення відповідних розрахункових документів установленої форми. 
На підставі акта фактичної перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві 25.11.2024 прийнято податкове повідомлення-рішення № 1369450707, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у загальному розмірі 941 950,40 грн. Розрахунок штрафних санкцій здійснено виходячи із застосування штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товарів за перше порушення (80,00 грн) та 150 відсотків вартості товарів за наступні порушення (627 913,60 грн), що відображено у розрахунку фінансових санкцій, складеному до акта фактичної перевірки. 
Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Сітіус» звернулося до суду з цим адміністративним позовом про визнання його протиправним та скасування. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 ПК України).
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України та Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», який визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
За змістом п.1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема:
- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Згідно з п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах, зокрема, у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
- 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;
- 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Отже, здійснення розрахункових операцій через незареєстрований РРО є порушенням ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що передбачає відповідальність, встановлену п.1 ст.17 вказаного Закону.
В той же час, в силу п.109.1 ст.109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п.112.1-112.2 ст.112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Про розумність дій платника податків може, наприклад, свідчити вчинення ним дій спрямованих на: повне з`ясування змісту норм чинного податкового законодавства; документальну фіксацію обставин господарських операцій, що мають бути відображені в податковому обліку; належне зберігання первинних та звітних документів. їх своєчасне складання. Крім того, про розумність має свідчити оптимальне співвідношення зусиль, що спрямовуються платником податків на дотримання податкового законодавства з обсягом можливих порушень та/чи економічних витрат платника.
Щодо обачності, то вона, за своєю суттю є різновидом розумності, але для їх розрізнення, належну обачність треба розуміти як обов`язок особи вживати заходи, спрямовані на оцінку можливих наслідків взаємодії платника податків з іншими особами. Для прикладу, обачними будуть дії особи, спрямовані на: перевірку достовірності отриманої щодо контрагента інформації; встановлення в договорі між ним та контрагентом певних гарантій тощо.
Під добросовісністю можна розуміти бажання платника податків бути чесним та відкритим при взаємодії як з контролюючими органами, так і з іншими платниками податків. Прикладами добросовісності є: утримання від втаємничення, зміни суті реальної економічної діяльності платником податків; відображення в податковому обліку усіх суттєвих в правовому розумінні фактів, відмова від вчинення дій, спрямованих на їх приховування та інше.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України, Кодекс), визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи в силу вимог статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Предмет спірних правовідносин врегульований положеннями Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР, Податковим кодексом України (надалі по тексту також - ПК України, Кодекс), "Порядком реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 за №547 (надалі по тексту також - порядок №547).
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).
За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
У статті 2 Закону №265/95-ВР наведено визначення реєстратора розрахункових операцій та розрахункового документу.
Реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.
Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Згідно із пунктами 1 та 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Невиконання вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР передбачає відповідальність у вигляді фінансових санкцій. Зокрема відповідно до пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Порядок реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 №547 (надалі по тексту також - Порядок №547), поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій для здійснення розрахункових операцій в готівковій та/або безготівковій формі (пункт 1 розділу І Порядку №547).
Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг, операції з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу, та відповідно до вимог законодавства повинні застосовувати РРО, зобов`язані зареєструвати РРО відповідно до положень цього Порядку та забезпечити його персоналізацію, опломбування та переведення у фіскальний режим роботи (пункт 1 глави 2 розділу II Порядку №547).
Згідно із підпунктом 3 пункту 1 глави 4 розділу II Порядку №547, реєстрація РРО діє до дати скасування реєстрації РРО, що відбувається у випадках, коли, зокрема, закінчилися визначені законодавством строки експлуатації РРО.
Скасування реєстрації РРО на підставах, визначених у підпунктах 1, 11, 12 та 14 пункту 1 цієї глави, здійснюється за заявою суб`єкта господарювання, а на підставах, визначених у підпунктах 2-10, 13 пункту 1 цієї глави, може здійснюватися за заявою суб`єкта господарювання або примусово за рішенням контролюючого органу за місцем реєстрації РРО Рішення про скасування реєстрації РРО оформлюється за формою №5-РРО (додаток 5). Таке рішення підписується керівником контролюючого органу за місцем реєстрації РРО або уповноваженою особою контролюючого органу (пункт 2 глави 4 розділу II Порядку №547).
Відповідно до пункту 4 глави 4 розділу II Порядку №547, посадова особа контролюючого органу протягом п`яти календарних днів з дня отримання заяви про скасування реєстрації та реєстраційного посвідчення за наявності довідки про опломбування з відміткою про розпломбування РРО, надісланої ЦСО до контролюючого органу за місцем реєстрації РРО, або у разі прийняття рішення контролюючого органу про скасування реєстрації РРО проводить скасування реєстрації РРО шляхом внесення реєстраційного запису до інформаційно-телекомунікаційній системи ДПС та надає (надсилає) суб`єкту господарювання довідку про скасування реєстрації, що засвідчує скасування реєстрації РРО.
У разі якщо скасування реєстрації РРО було здійснено за рішенням контролюючого органу, примірник довідки про скасування реєстрації направляється до ЦСО, яким проводилося технічне обслуговування РРО, засобами телекомунікацій в електронній формі з дотриманням вимог законів у сфері електронного документообігу та використання електронних документів із зазначенням обов`язкових реквізитів електронних документів. Примірник довідки про скасування реєстрації РРО розміщується в Електронному кабінеті.
Пунктом 6 глави 4 розділу II Порядку №547 встановлено, що контролюючий орган за місцем реєстрації РРО у випадках, передбачених підпунктами 2, 3 пункту 1 цієї глави, попереджає суб`єкта господарювання за місяць до настання терміну про необхідність проведення процедури скасування реєстрації РРО.
Скасування реєстрації РРО проводиться контролюючим органом не пізніше двох робочих днів з дня настання терміну виведення з експлуатації РРО.
Відповідно до абзаців 3 та 4 пункту 19 глави 2 розділу II Порядку №547 для інформування суб`єктів господарювання ДПС щоденно оприлюднює на своєму веб-сайті дані про РРО, реєстрацію яких скасовано за заявою суб`єкта господарювання або з ініціативи контролюючого органу, із зазначенням фіскальних номерів РРО, дати, причини та підстави для скасування реєстрації РРО, коду ЄДРПОУ, найменування суб`єкта господарювання (прізвища, імені, по батькові (за наявності)). Інформація оприлюднюється із зазначенням дати оприлюднення і дати оновлення інформації.
Виходячи з наведеного правового регулювання, розрахункові операції мають проводитися через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, та надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми. При цьому, розрахунковим документом згідно вимог Закону №265/95-ВР, у разі використання РРО, вважається виключно той документ, який створений зареєстрованим у встановленому порядку РРО або програмним реєстратором розрахункових операцій.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа; 4) проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.
Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення, за яке настає відповідальність за пунктом 1 статті 17 коментованого Закону.
Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО. У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №500/6845/21, від 16.05.2024 у справі №520/4564/23.
Таким чином, на суб`єкта господарювання покладається обов`язок застосовувати зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО при проведенні розрахункових операцій та створенні у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів.
Суд вважає, що у разі скасування реєстрації РРО, такий РРО не може використовуватись суб`єктом господарювання при здійсненні розрахункових операцій, оскільки розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) мають проводитися виключно через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО, а після скасування реєстрації такий РРО не вважається зареєстрованим у відповідності до вимог законодавства. Відповідно і розрахунковий документ, який роздрукований на такому РРО не вважається розрахунковим документом в розумінні Закону №265/95-ВР, тобто не є документом встановленої форми, а відтак надання особі розрахункового документу роздрукованому на незареєстрованому РРО також не може розцінюватися як виконання обов`язку, визначеного пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.
Враховуючи вищенаведене правове регулювання, суд доходить висновку, що проведення розрахункових операцій через РРО, реєстрацію якого скасовано, та видача розрахункових документів, сформованих (роздрукованих) РРО, реєстрацію якого скасовано, є порушенням вимог пунктів 1 і 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".
Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 серпня 2025 року у справі №620/16918/24, у якій Верховний Суд звернув увагу, що відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи контролюючого органу з питань адміністрування податків, зборів, платежів та податкового контролю вважаються належним чином врученими, зокрема, якщо вони надіслані платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення за його адресою або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Верховний Суд наголосив на необхідності встановлення обставин щодо способу направлення платнику податків рішення про скасування реєстрації РРО, зокрема, чи було таке рішення надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення, чи вручено його особисто платнику податків, а також чи висловлював платник податків бажання отримувати документи через Електронний кабінет відповідно до пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України.
При цьому Верховний Суд окремо зазначив, що оприлюднення контролюючим органом інформації про скасування реєстрації РРО на своєму вебсайті не звільняє контролюючий орган від обов`язку направити відповідне рішення платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Отже, з огляду на наведені висновки Верховного Суду, для правильного вирішення цієї справи суду необхідно встановити не лише факт прийняття контролюючим органом рішення про скасування реєстрації РРО, а й належність його вручення позивачу відповідно до вимог статті 42 Податкового кодексу України.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Сітіус» використовувало реєстратор розрахункових операцій фіскальний номер 300313282, строк експлуатації якого закінчився, у зв`язку з чим рішенням ГУ ДПС у м.Києві №30517 від 05.04.2024 скасовано його реєстрацію. 
За результатами скасування реєстрації відповідачем 05.04.2024 сформовано довідку №30517 про скасування реєстрації РРО. 
Водночас, доказів попередження ТОВ «Сітіус» за місяць до настання терміну про необхідність проведення процедури скасування реєстрації РРО відповідачем суду не надано, чим не дотримано вимог пункту 6 глави 4 розділу II Порядку №547. 
Із довідки №30517 також вбачається, що її копію 10.04.2024 направлено позивачу засобами поштового зв`язку. На підтвердження цього відповідачем надано поштові документи, з яких убачається оформлення 10.04.2024 поштового відправлення на адресу ТОВ «Сітіус»: м. Київ, вул. Оленівська, 34, та на яких міститься відбиток штампа Укрпошти про направлення поштового відправлення до поштового відділення «Київ-80» від 26.04.2024. 
Разом з тим, доказів направлення саме рішення про скасування реєстрації РРО відповідачем не надано. Надані поштові документи підтверджують факт оформлення поштового відправлення на адресу позивача, однак із них не вбачається, який саме документ містився у поштовому відправленні, а відтак вони не підтверджують направлення позивачу саме рішення про скасування реєстрації РРО. Крім того, належних доказів вручення такого рішення позивачу матеріали справи не містять. 
За пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків або фінансовому агенту, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та є доступним в електронному кабінеті. Датою вручення платнику податків або фінансовому агенту документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків/фінансовому агенту. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем (абзаци 3, 4 пункту 42.2 статті 42 ПК України).
За таких обставин суд доходить висновку, що контролюючим органом не доведено факту належного вручення позивачу рішення про скасування реєстрації РРО у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Щодо посилання відповідача на те, що розміщення довідки про скасування реєстрації РРО в Електронному кабінеті передбачене Порядком реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 червня 2016 року №547 (далі - Порядок № 547), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 липня 2016 року за №918/29048, суд зазначає наступне.
Норми Порядку № 547 не скасовують, не змінюють та не можуть обмежувати порядок листування контролюючого органу з платником податків, визначений статтею 42 Податкового кодексу України, який має вищу юридичну силу порівняно з підзаконним нормативно-правовим актом.
Верховний Суд у постанові від 13 серпня 2025 року у справі №620/16918/24 звернув увагу на те, що оприлюднення інформації на веб-сайті податкового органу не виключає обов`язку контролюючого органу надсилати відповідні рішення в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України. З урахуванням змісту цієї правової позиції, саме лише розміщення довідки в Електронному кабінеті також не може вважатися достатнім підтвердженням належного вручення відповідного документа платнику податків, який не обрав електронну форму взаємодії з контролюючим органом. 
Окрім викладеного, суд враховує, що відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах у справі № 520/5841/21 та справі № 520/18946/23 та в даній справі, передумовою використання контролюючим органом способу листування з платником податків шляхом надсилання документів засобами електронного зв`язку в електронній формі є подання платником податків відповідної заяви про бажання отримувати документи через Електронний кабінет. За відсутності такої заяви контролюючий орган повинен надсилати відповідні документи платнику податків у порядку, встановленому пунктом 42.5 статті 42 Податкового кодексу України.
Таким чином, у в правовідношенні що склалось, належне повідомлення позивача про скасування реєстрації РРО мало здійснюватися шляхом направлення відповідного документа рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника або шляхом особистого вручення платнику податків чи його представнику.
Оскільки такого повідомлення здійснено не було, контролюючий орган не довів належного повідомлення позивача про факт скасування реєстрації РРО.
Щодо посилань відповідача на те, що розміщення довідки про скасування реєстрації РРО в Електронному кабінеті передбачено Порядком №547, суд зазначає таке.
Положення Порядку №547 не скасовують, не змінюють та не можуть обмежувати порядок листування контролюючого органу з платником податків, визначений статтею 42 Податкового кодексу України, яка має вищу юридичну силу порівняно з підзаконним нормативно-правовим актом.
Верховний Суд у постанові від 13 серпня 2025 року у справі №620/16918/24 звернув увагу на те, що оприлюднення інформації про скасування реєстрації РРО не звільняє контролюючий орган від обов`язку надсилати відповідне рішення платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
З огляду на наведене, розміщення довідки від 05.04.2024 №30517 в Електронному кабінеті позивача не підтверджує належного вручення йому рішення про скасування реєстрації РРО у порядку, встановленому статтею 42 Податкового кодексу України.
При цьому факт розміщення зазначеної довідки в Електронному кабінеті ТОВ «Сітіус» не заперечує.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої передумовою використання контролюючим органом електронної форми листування є подання платником податків заяви про бажання отримувати документи через Електронний кабінет. За відсутності такої заяви відповідні документи підлягають надсиланню у порядку, встановленому пунктом 42.5 статті 42 Податкового кодексу України.
У цій справі відповідач надав поштові документи, на яких міститься відбиток штампа Укрпошти про направлення поштового відправлення до поштового відділення «Київ-80» від 26.04.2024. Водночас зазначені документи не містять відомостей про зміст такого поштового відправлення та не підтверджують його вручення позивачу.
Більше того, з наданих відповідачем доказів неможливо встановити, що у відповідному поштовому відправленні містилося саме рішення про скасування реєстрації РРО. Доказів направлення та вручення ТОВ «Сітіус» саме такого рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого його вручення позивачу чи його представнику відповідачем суду не надано.
Отже, відповідач не довів належного повідомлення ТОВ «Сітіус» саме про рішення щодо скасування реєстрації РРО, а тому посилання на розміщення довідки в Електронному кабінеті не може бути достатньою підставою для висновку про належне повідомлення позивача.
З матеріалів справи не вбачається, що позивач був належним чином повідомлений про прийняття рішення №30517 від 05.04.2024 про скасування реєстрації РРО з фіскальним номером 3000313282.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд також враховує, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема, на предмет добросовісності, розсудливості та пропорційності.
У спірних правовідносинах контролюючий орган, не довівши наявності заяви позивача про бажання отримувати документи через Електронний кабінет, не забезпечив належного направлення ТОВ «Сітіус» саме рішення про скасування реєстрації РРО у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України. Розміщення в Електронному кабінеті довідки від 05.04.2024 №30517 про скасування реєстрації РРО не може вважатися належним врученням позивачеві відповідного рішення.
Подібного висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 17.06.2026 у справі №620/16918/24. 
При цьому, саме після такого неналежного повідомлення, за твердженням відповідача, протягом періоду з 06.04.2024 по 20.05.2024 через РРО з фіскальним номером 3000313282 проводилися розрахункові операції, загальна сума яких була покладена в основу розрахунку штрафних санкцій.
Таким чином, несприятливі наслідки для позивача у вигляді штрафу в розмірі 941 950,40 грн перебувають у безпосередньому зв`язку з неналежним способом доведення до відома платника податків рішення про скасування реєстрації РРО.
Суд зазначає, що метою застосування фінансових санкцій за порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265/95-ВР № 265/95-ВР є забезпечення дотримання встановленого законом порядку проведення розрахункових операцій, а не покладення на платника податків надмірного фінансового тягаря в ситуації, коли контролюючий орган не довів належного повідомлення платника про юридично значиму обставину - скасування реєстрації РРО.
За таких обставин застосування до позивача фінансових санкцій за період після скасування реєстрації РРО, про яке позивача не було належно повідомлено, не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності.
Щодо доводів позивача про неправомірність проведення фактичної перевірки, суд зазначає таке.
Позивач, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, посилається, зокрема, на порушення відповідачем порядку проведення фактичної перевірки, а саме на незазначення у наказі періоду діяльності, який підлягав перевірці, а також на неналежне визначення підстав її проведення.
Водночас суд не вбачає у наведених позивачем обставинах таких порушень процедури проведення фактичної перевірки, які у цьому випадку є достатніми для висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Як убачається з матеріалів справи, фактична перевірка ТОВ «Сітіус» проведена у період з 01 по 05 листопада 2024 року, за її результатами складено акт від 05 листопада 2024 року №011569, у якому зафіксовано конкретні обставини, що стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
При цьому предметом перевірки були питання дотримання позивачем вимог законодавства у сфері проведення розрахункових операцій, а встановлене контролюючим органом порушення стосувалося використання РРО з фіскальним номером 300313282 після скасування його реєстрації.
Посилання позивача на відсутність у наказі конкретно визначеного періоду діяльності, який підлягав перевірці, з огляду на встановлені у цій справі обставини не свідчить про те, що проведена перевірка вийшла за межі визначеного законом предмета фактичної перевірки або що таке порушення призвело до неправомірності встановлених контролюючим органом обставин.
Крім того, позивач був обізнаний про проведення фактичної перевірки, допустив посадових осіб контролюючого органу до її проведення, а за результатами перевірки контролюючим органом досліджено конкретні розрахункові операції та встановлено їх проведення через РРО, реєстрацію якого було скасовано.
За таких обставин суд вважає доводи позивача щодо неправомірності проведення фактичної перевірки необґрунтованими та такими, що не можуть бути самостійними підставами для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відтак, навіть за умови дотримання контролюючим органом вимог до призначення та проведення фактичної перевірки, відповідач зобов`язаний довести наявність усіх підстав для застосування до позивача фінансової відповідальності саме у визначеному розмірі та з урахуванням обставин належного повідомлення про скасування реєстрації РРО.
Суд виходить з того, що розрахунок штрафу не може бути оцінений ізольовано від обставин, які зумовили тривале використання позивачем РРО після 05 квітня 2024 року. Якщо контролюючий орган не довів належного повідомлення позивача про скасування реєстрації РРО, то покладення на позивача відповідальності за весь період подальшого використання такого РРО не відповідає вимогам законності та пропорційності.
При цьому, податкове повідомлення-рішення від 25 листопада 2024 року №1369450707 є індивідуальним актом, яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій – 941 950,40 грн. З огляду на встановлену протиправність застосування фінансової відповідальності внаслідок неналежного повідомлення позивача про скасування реєстрації РРО, підстави для залишення такого податкового повідомлення-рішення в силі відсутні.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У цій справі значення має не лише питання, чи міг контролюючий орган прийняти рішення про скасування реєстрації РРО у зв`язку із закінченням строку його експлуатації, а й питання, чи був платник податків належним чином повідомлений про таке рішення для того, щоб своєчасно припинити використання відповідного РРО та зареєструвати інший РРО або ПРРО.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідачем не доведено обізнаність ТОВ «Сітіус» про скасування реєстрації РРО на момент здійснення розрахункових операцій у період з 06 квітня по 20 травня 2024 року.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах щодо протиправності рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Отже, хоча факт здійснення ТОВ «Сітіус» розрахункових операцій через РРО з фіскальним номером 300313282 після скасування його реєстрації підтверджується матеріалами перевірки, відповідач не довів належного повідомлення позивача про скасування реєстрації РРО, що має істотне значення для оцінки правомірності застосування до нього фінансових санкцій.
За таких обставин суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25 листопада 2024 року №1369450707 прийнято без належного підтвердження обставин, необхідних для притягнення позивача до фінансової відповідальності, а тому не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, та підлягає скасуванню.
З огляду на викладене позовні вимоги ТОВ «Сітіус» підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 14 129,26 грн, що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м.Києві на користь ТОВ «Сітіус». 
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м.Києві №1369450707 від 25.11.2024.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві (04116, вул.Шолуденка, буд.33/19, м.Київ, код ЄДРПОУ - 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітіус» (код ЄДРПОУ - 21625566, вул.Оленівська, буд.34, м.Київ, 04080) судовий збір у розмірі 14 129 (чотирнадцять тисяч сто двадцять дев`ять) грн 26 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.