154/1693/26 
3/154/657/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2026 року       м. Володимир

Суддя Володимирського міського суду Волинської області Каліщук А.А. розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 26.04.2026 о 20 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у кв. АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство проти колишньої дружини ОСОБА_2 , зокрема виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психічному здоров`ю.
В судовому засіданні адвокат Сорочук М.С. просила провадження закрити, оскільки ОСОБА_1 не вчиняв домашнього насильства. Сам по собі словесний конфлікт не утворює склад правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні просив провадження закрити, оскільки не вчиняв домашнього насильства. З колишньою дружиною ОСОБА_2 у нього часто виникають словесні конфлікти, які провокує саме вона і викликає працівників поліції.
В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилась, не повідомила про поважну причину неприбуття.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що провадження по справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Стаття 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст.278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно з`ясовує обставини справи.
Відповідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.ст. 9, 33, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, встановленого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При цьому відповідно до ст. 280 КУпАП під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, сам факт складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення не є безумовним доказом вини особи та не звільняє суд від обов`язку перевірити наявність у діях особи всіх передбачених законом ознак складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення передбачених цією нормою дій, які за своїми фактичними ознаками утворюють склад адміністративного правопорушення.
Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності недостатньо встановити лише факт виникнення конфлікту, сварки, непорозуміння між особами або суб`єктивного сприйняття потерпілим певних висловлювань чи поведінки як образливих.  Необхідним є встановлення конкретної протиправної дії (або бездіяльності), її об`єктивних ознак, вини особи та причинного зв`язку між діями особи і наслідками, які ставляться їй у вину, якщо такі наслідки є обов`язковою ознакою відповідної форми правопорушення.
Суд звертає увагу, що конфлікт між особами сам по собі не є тотожним домашньому насильству, а наявність сімейних чи близьких відносин між учасниками конфлікту сама по собі не свідчить про вчинення адміністративного правопорушення.
Так само факт сварки, підвищеного тону розмови, взаємних претензій, образи, емоційного з`ясування стосунків або іншого побутового конфлікту не може автоматично ототожнюватися із діянням, відповідальність за яке передбачена ст. 173-2 КУпАП.
Для висновку про наявність адміністративного правопорушення необхідно встановити конкретні фактичні обставини, які відповідають ознакам діяння, передбаченого диспозицією відповідної частини ст. 173-2 КУпАП, а не лише сам факт конфліктної ситуації.
У матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що ОСОБА_1 вчинив саме ті конкретні дії, які утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Сам по собі рапорт працівника поліції, складений зі слів ОСОБА_2 , без безпосереднього встановлення ним обставин події, не може автоматично підтверджувати факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Так само пояснення особи, яка повідомила про конфлікт, підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами та не можуть безумовно вважатися достатніми для висновку про винуватість особи, якщо вони не узгоджуються з іншими матеріалами справи або не містять конкретних відомостей про обставини, що утворюють склад правопорушення.
Судом не встановлено та матеріалами справи не доведено конкретної протиправної поведінки ОСОБА_1 яка б відповідала диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
За таких обставин висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення ґрунтувався б не на належних, допустимих та достатніх доказах, а на припущеннях.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, обов`язок доказування не може бути перекладений на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. Невстановлення необхідних елементів складу адміністративного правопорушення не може бути компенсоване припущеннями про можливу винуватість особи.
Суд звертає увагу, що для притягнення до адміністративної відповідальності необхідна наявність повного складу адміністративного правопорушення. Відсутність хоча б однієї з його обов`язкових ознак виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).
Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Судова практика свідчить, що у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оцінивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що належними та достатніми доказами не підтверджено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП — у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.7, ст.10, ст.247, ст.278, ст.280, ст.283-285 КУпАП, суддя,
ПОСТАНОВИВ: 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв”язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:          А.А. К аліщук