ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" липня 2026 р. м.Київ Справа№ 910/7369/22 (910/15643/25)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Станіка С.Р.
суддів: Отрюха Б.В. 
Доманської М.Л. 

за участю секретаря судового засідання Яценко О.В.
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 21.07.2026,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 (повний текст складено та підписано 25.05.2026)
у справі №910/7369/22 (910/15643/25) (суддя - Івченко А.М.)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001" 
до ОСОБА_1 
про стягнення грошових коштів у розмірі 24 154 000,00 грн
в межах справи № 910/7369/22

ВСТАНОВИВ:

Рух справи та зміст позовних вимог, заперечень на позов 
В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/7369/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001".
Постановою Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/7369/22 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Мухітдінова Р.Д., припинено органи управління банкрута.
До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 24 154 000,00 грн в межах справи № 910/7369/22.
Позовна заява обґрунтована тим, що в межах своїх повноважень ліквідатором ТОВ "ТАН-2001" було отримано банківські виписки по всіма наявними (в тому числі закритими) рахунками боржника ТОВ "ТАН-2001". 
З аналізу банківської виписки АТ "ОТП БАНК" за особовим рахунком НОМЕР_1 , що належить ТОВ "ТАН-2001" (Код ЄДРПОУ: 31445756), було встановлено, що у період протягом 2019, 2020,2021 та 2022 років з належного ТОВ "ТАН-2001" банківського рахунку були здійснені перекази поворотної фінансової допомоги на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), в загальному розмірі 24 154 000,00 грн.
При перерахунку коштів на користь Відповідача в призначенні платежу вказувалося, що дані перекази є поворотною фінансовою допомогою згідно відповідних договорів, але а ні вказаних у виписці договорів, а ні будь-яких інших документів за цими договорами ліквідатору ТОВ "ТАН-2001", не передавалося.
Отже, призначення платежу цих коштів відображають їх поворотність.
Відповідно до вищезазначеного, Відповідач зобов`язаний був повернути отримані від Позивача кошти, але підтвердження повернення отриманих коштів зі сторони Відповідача на користь Позивача відсутнє.
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на повне повернення коштів позивачу за рахунок доходів (оклад, премії, бонуси, дивіденди як єдиному учаснику) відповідача, доходи повністю не виплачувалися, а основна частка утримувалася на погашення заборгованості по договорах поворотної фінансової допомоги.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001" (Код ЄДРПОУ: 31445756, місцезнаходження: 03186, м. Київ, вул. Антонова, буд. 5Б, офіс 701) грошові кошти у сумі 24 154 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 291 059,20 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт повернення боргу, як не доведено і відсутність правових підстав для його стягнення в судовому порядку. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд прийняти до розгляду апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження. Винести постанову, якою: рішення Господарського суду м. Києва від 29.04.2026р. у справі № 910/7369/22 (910/15643/25) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 24 154 000,00 грн в межах справи №910/7369/22 - скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ліквідатора арбітражного керуючого ТОВ "ТАН-2001" Мухітдінова Рустама Джурайовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 24 154 000,00 грн. у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Скаржник зазначав в обгрунтування доводів апеляційної скарги про те, що: 
- у рішенні Господарського суду м. Києва від 29.04.2026 у справі №910/7369/22 (910/15643/25) не визначена норма права, яка регулює відносини між сторонами - Відповідачем та ТОВ «ТАН-2001», суд не надав оцінку чи правовідносини мають позадоговірний характер чи договірний, чи належний спосіб захисту обрав Ліквідатор, правова оцінка змісту правовідносин та норми права, яка їх регулює взагалі відсутня в оскаржуваному рішенні; 
- Господарським судом м. Києва у рішенні від 29.04.2026 по справі №910/7369/22 (910/15643/25) не надано правової оцінки та взагалі не прийнято до уваги жодного доказу, що був наданий з боку Відповідача; 
- суд першої інстанції не дослідив належним чином виписки по рахунках в АТ «ОТП БАНК», які беззаперечно підтверджують факт повного нарахування та перерахування підприємством до бюджету ЄСВ, ПДФО та військового збору з нарахованих Відповідачу премій, що і підтверджує факт отримання грошових коштів Відповідачем і повністю спростовує висновок суду першої інстанції про неможливість отримання Відповідачем значних грошових коштів; нараховані премії та заробітна плата не виплачувалися готівкою чи на картку ОСОБА_1 , а утримувалися підприємством для погашення поворотної фінансової допомоги (позики) згідно з його заявами; 
- відповідачем були складені та підписані заяви про виплати із заробітної плати сум на погашення заборгованості за договорами поворотної фінансової допомоги (надані Позивачем разом із Відзивом на позовну заяву), що спростовує доводи Позивача про нібито неможливість відрахування із заробітної плати Позивача у розмірах що він визначив, а відсоток є неправомірним; 
- Актом про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТАН-2001»№20183/Ж5/26-15-07-03-03- 21 від 23.03.2023, складеного ГУ ДПС у м. Києві не виявлено порушень трудового законодавства ТОВ «ТАН-2001»; 
- у відповіді від 10.12.2025 на претензію Відповідач повідомив, що з аналізу рахунку 376 «Займи надані», Рахунок 661 «Заробітна плата» та Рахунок 460 «Розрахунки з учасниками» можна дійти висновку, що заборгованість за договорами поворотної фінансової допомоги повернута за рахунок доходів (оклад, премії, бонуси та дивіденди як єдиному учаснику) Заявника. Відповідно до заяв Заявника доходи повністю не виплачувались, основна частка утримувалась на погашення заборгованості по договорах поворотної фінансової допомоги. При цьому, у день операції у бюджет перераховувались відповідні суми податків на такі виплати (податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, та ЄСВ); 
- заяви про утримання частини доходів на погашення поворотної фінансової допомоги відповідач писав особисто на ім`я директора товариства або на заступника директора ( ОСОБА_2 ), врахування та виконання цих заяв знайшли своє відображення у реєстрах бухгалтерського обліку (оборотно-сальдові відомості по рахунках 301, 376, 661), тому первинним є факт бухгалтерського проведення утримання; 
- суд першої інстанції безпідставно визнав заяви ОСОБА_1 про відрахування коштів неналежними доказами виключно через відсутність на них штампу про вхідну реєстрацію, що є обов?язком посадових осіб товариства; 
- відсутність у скаржника заборгованості також підтверджується Актом про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТАН-2001» №20183/Ж5/26-15- 07-03-03-21 від 23.03.2023, складеного ГУ ДПС у м. Києві; 
- відповідачем грошові кошти на повернення поворотної фінансової допомоги частково повертались в готівковій формі; 
- оскільки нарахування дивідендів відбулося на підставі чинного законодавства, з наявного прибутку та з повною сплатою податків (що підтверджено Актом ДПС), висновки суду про "підозрілість" цього періоду є передчасними та не були предметом дослідження у цій справі; 
- рішення №3 Загальних зборів ТОВ «ТАН-2001» від 15.08.2022 р. про нарахування та виплату дивідендів є законним та жодним чином не порушує п. 2 ст. 27 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»; 
- висновки суду щодо того, що надані Відповідачем докази не є документами бухгалтерського обліку зводяться до власного трактування правової природи таких документів, не враховуючи дійсний зміст положень, зокрема також статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу 
08.07.2026 від ліквідатора боржника - арбітражного керуючого Мухітдінова Р.Д. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду, в якому ліквідатор просить у задоволенні апеляційної скарги - відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, посилаючись на наступне: 
- відповідачем в апеляційній скарзі не наведено жодного належного обґрунтування у чому саме полягає порушення матеріальних і процесуальних норм, які на його думку допустив суд першої інстанції при розгляді справи; доводи відповідача фактично зводяться до повторного викладення позиції відповідача, яка вже була предметом оцінки суду першої інстанції; 
- ліквідатором було встановлено факт переказу з банківського рахунку банкрута ТОВ "ТАН-2001" грошових коштів на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в загальній сумі 24 154 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги; відповідач не заперечує факту отримання коштів; призначення платежів свідчить про поворотний характер цих коштів; водночас із банківської виписки та наявних документів не вбачається повернення зазначеної суми на користь ТОВ «ТАН-2001»; 
- твердження скаржника про погашення заборгованості за рахунок його доходів: заробітної плати, премій та дивідендів, а також шляхом внесення готівки в касу, не підтверджуються належними доказами, відповідачем не надано жодного доказу про проведення взаємозаліку заборгованості, такі як угода сторін про проведення заліку, наказ про зарахування боргу та інші документи, що в свою чергу було проаналізовано судом першої інстанції та враховано при прийнятті оскаржуваного рішення; 
- відповідачем не надано жодного договору, згідно якого йому перераховувалася поворотна фінансова допомога, ліквідатору боржника такі договори також не передавалися; 
- в матеріалах справи відсутні докази про наявність зустрічних вимог, їх однорідність, настання строку виконання та належне волевиявлення сторін щодо зарахування; наявність у відповідача потенційного права на доходи у розмірах, що встановлені розпорядчими документами, сама по собі не припиняє його боргу перед товариством, а тому відповідач підміняє юридичний факт припинення боргу припущенням про можливість його припинення; 
- докази про нарахування відповідачу заробітної плати та премій у заявлених ним розмірах, дивідендів - відсутні, які відсутні належні докази про внесення відповідачем готівки в касу в рахунок боргу; 
- штатними розкладами, які наявні в матеріалах справи, підтверджується, що заробітна плата директора ТОВ "ТАН-2001", у період перерахування йому грошових коштів поворотної фінансової допомоги у розмірі 24 154 000,00 грн. починаючи з 04.01.2019 по 12.08.2022 (включно), становила 12 000,00-18 000,00 грн, і лише тільки протягом декількох місяців в 2019 році з/п становила 38 000,00 грн, а тому твердження відповідача, що начебто йому нараховувалась зарплата у значно більших розмірах, а далі з них нібито здійснювалося погашення заборгованості, - є безпідставними та необґрунтованими; 
- у заявлених відповідачем розмірах, нарахування премії не передбачено Положенням про преміювання працівників ТОВ "ТАН-2001"; 
- в матеріалах справи відсутні розпорядчі документи про відрахування 20 чи 50 % в межах встановленої на підприємстві заробітної плати та премії. Таких документів не виявлено й поміж частково переданих ліквідатору боржника, документів; 
- заявлене відповідачем щодо погашення заборгованості із зарплати та премії в межах суми 24 154 000,00 грн. є спростованим в повному обсязі і таким, що не узгоджуються з діючим законодавством України (ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про оплату праці») та суперечать затвердженим організаційно-розпорядчим, кадровим та управлінським документам по підприємству.
- матеріалами перевірки контролюючими органами не підтверджується правомірність нарахування та виплати заробітної плати (премії) відповідачу у розмірах, що не відповідають розпорядчим документам позивача - ТОВ «ТАН - 2001»; 
- у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази фактичного проведення заліку сум фінансової допомоги сумами нарахованих дивідендів; 
- суд першої інстанції не вирішував окремого спору про дійсність чи недійсність рішень щодо виплати дивідендів і не виходив за межі позовних вимог; вказані документи оцінювалися судом виключно в тій частині, в якій сам відповідач посилався на них як на доказ погашення боргу; 
- жодних розпорядчих документів про затвердження порядку оприбуткування готівки в касі, а також про установлення ліміту каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) до кас банків, ліквідатором не виявлено. Також не було встановлено й обов`язкових касових документів, зокрема касової книги; з банківських виписок ТОВ «ТАН-2001» встановлено відсутність будь-якого руху готівкових коштів; 
- надані відповідачем «відомості за рахунком № 301» не можуть бути взяті до уваги, позаяк вони не є належними доказами, з них неможливо встановити їхнє походження та спосіб їх створення (отримання), на них не міститься жодних належних реквізитів для підтвердження, що це дійсно документи ТОВ «ТАН-2001»; 
- за результатами податкової перевірки, про що складено Акт від 23.03.2023, було встановлено відсутність ведення розрахунків через касу установи, про що зазначено на сторінці 48 Акту: « 3.3.5 Дотримання порядку оприбуткування готівки в касі Перевіркою порядку оприбуткування готівки з дотриманням вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 27.12.2017 № 148, за перевіряємий період порушень не встановлено. Згідно наданих до перевірки документів, зокрема відомостей по бухгалтерському рахунку 301 «Каса в національній валюті», встановлено відсутність ведення розрахунків через касу установи.»; 
- перевіряємий період згідно Акту від 23.03.2023 становить з 01.01.2017 по 16.03.2023, про що зазначено на сторінці 1 вказаного Акту, і у період, за який проводилася перевірка, відповідальним за фінансово-господарську діяльність платника податків (ТОВ «ТАН-2001») директором був ОСОБА_1 ( п. 2.2. Акту), тобто- відповідач по даній справі; при цьому, спірний період по даній справі є з 04.01.2019 по 12.08.2022, що входить у перевіряємий період за Актом від 23.03.2023 року, що в сукупності підтверджує відсутність каси на підприємстві та водночас спростовує заявлене відповідачем, що начебто ним здійснювалися повернення отриманих від позивача коштів через касу ТОВ «ТАН-2001»; 
- відповідачем до відзиву по справі №910/7369/22 (910/15643/25) долучено, документи, що передують спірному періоду, а саме квитанції до прибуткового касового ордеру за номерами: 2,4,5,7,9,10,12,14,15,16,17,19,20,20, проте, вказані квитанції, не є належними та достовірними доказами, враховуючи відсутність наявності на підприємстві каси, не стосуються спірного періоду - у них міститься посилання на договори поворотної позики, що датовані 2017-2018 роками; на всіх таких квитанціях, що надав відповідач стоїть печатка, яка залишилася у відповідача; 
- надані відповідачем акти звірки взаєморозрахунків за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки не є належними доказами факту здійснення будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Короткий зміст відповіді на відзив 
13.07.2026 через систему «Електронний суд» від скаржника надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом апеляційної інстанції до розгляду, в якій скаржник в заперечення доводів відзив наголошував на наступному: 
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову через нібито недоведення Відповідачем повернення грошових коштів за повротною фінансовою допомогою, обґрунтувавши такий висновок лише відсутністю доказів про здійснення погашення суми заборгованості, який ґрунтується лише на банківських виписках наданих Позивачем і не врахувавши доказів, які були надані з боку Відповідача ; 
- з боку Відповідача надані вичерпні докази на підтвердження погашення заборгованості у розмірі 24 154 000,00 грн. шляхом використання належних Відповідачу сум заробітної плати та премій; врахування належних Відповідачу дивідендів; внесення коштів до каси підприємства; 
- ліквідатор фактично свої твердження зводить до незгоди, без надання належних та допустимих доказів, які б спростовували докази Відповідача; 
- суд першої інстанції не надав правової оцінки у сукупності всім доказам у матеріалах справи, а поставився до обов`язку оцінки доказів упереджено; 
- відзив Ліквідатора носить формальний характер, з боку Ліквідатора не спростовано жодного висновку Відповідача в апеляційній скарзі, висновки Ліквідатора зводяться до незгоди із висновками Відповідача в апеляційній скарзі без надання жодного належного та допустимого доказу, що свідчить про його необґрунтованість.
13.07.2026 через систему «Електронний суд» від скаржника надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом апеляційної інстанції до розгляду, в якій скаржник в заперечення доводів відзив наголошував на вищенаведених доводах. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2026 справу № 910/7369/22 (910/15643/25) передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді - Остапенко О.М., Отрюх Б.В. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7369/22 (910/15343/25), питання стосовно руху апеляційної скарги відкладено до надходження справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.
15.06.2026 справа № 910/7369/22 (910/15643/25) надійшла на адресу Північного апеляційного господарського суду. 
В свою чергу, разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з клопотанням про зменшення та відстрочення сплати судового збору, в якому просив зменшити скаржнику розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 29.04.2026р. у справі № 910/7369/22 (910/15643/25) (до 80 000,00 грн.) та відстрочити його сплату до винесення судом апеляційної інстанції рішення по даній справі. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2026: 
- клопотання ОСОБА_1 про зменшення та відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 - задоволено частково; 
- відмовлено ОСОБА_1 в зменшенні розміру судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026; 
- відстрочено сплату судового збору в сумі 347 817 (триста сорок сім тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 60 коп. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 у справі № 910/7369/22 (910/15643/25), до ухвалення процесуального рішення Північним апеляційним господарським судом за даним апеляційним провадженням; 
- відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7369/22 (910/15643/25) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026; 
- розгляд справи призначено на 21.07.2026. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2026 заяву ОСОБА_1 (представник Бешуля К.С. ) про участь у судовому засіданні, яке призначено на 21.07.2026 об 14 год. 15 хв у справі № 910/7369/22 (910/15643/25)  в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено, ухвалено усі судові засідання у справі № 910/7369/22 (910/15643/25) провести у режимі відеоконференції в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, літера А. Зал судових засідань № 09 (2 поверх).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2026 заяву ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні, яке призначено на 21.07.2026 об 14 год. 15 хв у справі № 910/7369/22 (910/15643/25) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2026 заяву ТОВ "ТАН-2001" в особі ліквідатора Мухітдінова Рустама Джурайовича про участь у судовому засіданні, яке призначено на 21.07.2026 об 14 год. 15 хв у справі № 910/7369/22 (910/15643/25) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено. 
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Остапенка О.М., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, вирішити питання щодо розгляду справи у визначеному складі суду - неможливо.
Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2026 справу № 910/7369/25 (910/15643/25) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Отрюх Б.В., Доманська М.Л. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2026 справу № 910/7369/22 (910/15643/25) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Отрюх Б.В., Доманська М.Л., розгляд справи № 910/7369/22 (910/15643/25) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 вирішено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 21.07.2026 о 14:15 год. 
Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах запровадженого та діючого воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судове засідання 21.07.2026 з?явились: скаржник - ОСОБА_1 , представник ОСОБА_1 - адв. Бешуля К.С., арбітражний керуючий - ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001"Мухітдінов Р.Д., які приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Учасники справи належним чином повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, шляхом направлення ухвал суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що підтверджується довідками про доставку електронного документа до електронних кабінетів сторін. 
В судовому засіданні 21.07.2026 скаржник - ОСОБА_1 , представник ОСОБА_1 - адв. Бешуля К.С. підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити апеляційну скаргу, рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 у справі № 910/7369/25 (910/15643/25) - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Арбітражний керуючий - ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001"Мухітдінов Р.Д. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 12 КУзПБ, арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства.
Частиною 2 ст. 12 КУзПБ передбачено, що арбітражний керуючий зобов`язаний: неухильно дотримуватися вимог законодавства; здійснювати заходи щодо захисту майна боржника; проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника, виконувати інші повноваження, передбачені законодавством. 
Ст. 61 КУзПБ визначає, що ліквідатор з дня свого призначення зокрема здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута, складає висновок про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Ліквідатором було встановлено факт переказу з банківського рахунку банкрута - ТОВ "ТАН-2001" грошових коштів на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в загальній сумі 24 154 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги. 
Як підтверджується наявними матеріалами справи, і що вірно встановлено судом першої інстанції і перевірено судом апеляційної інстанції, згідно банківських виписок по рахунку боржника, протягом 2019, 2020, 2021 та 2022 років з належного Позивачу банківського рахунку було здійснено переказ грошових коштів в загальному розмірі 24 154 000,00 грн. з призначенням платежу, як поворотна фінансова допомога.
Зокрема, протягом 2019 року були здійснені перекази на суму 10 101 000,00 грн.
Протягом 2020 року були здійснені перекази на суму 1 690 000,00грн.
Протягом 2021 року були здійснені перекази на суму 8 850 000,00 грн.
Також, протягом 2022 року були здійснені перекази на суму 3 513 000,00 грн.
Відповідно, в розрізі договорів протягом 2019, 2020, 2021 та 2022 років було здійснено перерахування у таких розмірах: 2 060 000,00 грн. за Договором БН від 04.01.2019; 1 330 000,00 грн. за Договором БН від 01.02.2019; 1 460 000,00 грн. за Договором БН від 01.03.2019; 2 218 000,00 грн. за Договором БН від 01.04.2019; 815 000,00 грн. за Договором БН від 06.05.2019; 282 000,00 грн. за Договором БН від 03.06.2019; 313 000,00 грн. за Договором БН від 08.07.2019; 269 000,00 грн. за Договором БН від 09.10.2019; 1 334 000,00 грн. за Договором БН від 01.11.2019; 20 000,00 грн. за Договором БН від 01.12.2019; 116 000,00 грн. за Договором БН від 25.06.2020; 170 000,00 грн. за Договором БН від 10.07.2020; 950 000,00 грн. за Договором БН від 14.08.2020; 30 000,00 грн. за Договором БН від 16.09.2020; 124 000,00 грн. за Договором БН від 23.09.2020; 95 000,00 грн. за Договором БН від 02.10.2020; 205 000,00 грн. за Договором БН від 02.12.2020; 260 000,00 грн. за Договором БН від 04.01.2021; 600 000,00 грн. за Договором БН від 22.02.2021; 1 476 000,00 грн. за Договором БН від 02.03.2021; 140 000,00 грн. за Договором БН від 06.04.2021; 810 000,00 грн. за Договором БН від 05.05.2021; 605 000,00 грн. за Договором БН від 04.06.2021; 243 000,00 грн. за Договором БН від 05.07.2021; 486 000,00 грн. за Договором БН від 04.08.2021; 380 000,00 грн. за Договором БН від 08.09.2021; 1 695 000,00 грн. за Договором БН від 01.10.2021; 855 000,00 грн. за Договором БН від 02.11.2021; 1 300 000,00 грн. за Договором БН від 02.12.2021; 1 580 000,00 грн. за Договором БН від 05.01.2022; 885 000,00 грн. за Договором БН від 01.02.2022; 790 000,00 грн. за Договором БН від 02.03.2022; 30 000,00 грн. за Договором БН від 21.04.2022; 50 000,00 грн. за Договором БН від 04.05.2022; 18 000,00 грн. за Договором БН від 30.06.2022; 20 000,00 грн. за Договором №21/07-1 від 21.07.22; 10 000,00 грн. за Договором БН від 01.08.2022; 130 000,00 грн. за Договором №05/08-1 від 05.08.22.
На підтвердження перерахунку вказаних грошових переказів поворотної фінансової допомоги позивачем додано банківські виписки з належного ТОВ "ТАН-2001" (Код ЄДРПОУ: 31445756) банківського рахунку: НОМЕР_1 , АТ "ОТП БАНК" за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки.
При перерахунку коштів на користь Відповідача, в призначенні платежу вказувалося, що дані перекази є поворотною фінансовою допомогою згідно відповідних договорів, але а ні вказаних у виписці договорів, а ні будь-яких інших документів за цими договорами ліквідатору ТОВ "ТАН-2001", - не передавалося.
Отже, як зазначав ліквідатор, призначення платежу цих коштів відображають їх поворотність, і Відповідач зобов`язаний був повернути отримані від Позивача кошти, але підтвердження повернення отриманих коштів зі сторони Відповідача на користь Позивача - відсутнє.
З метою досудового врегулювання спору, Позивачем 05.12.2025 на адресу Відповідача було направлено запит щодо надання засвідчених копій договорів, за якими здійснювався перерахунок коштів, а також додаткових угод (за наявності).
Разом із вказаним запитом також було направлено й Претензію від 05.12.2025 з вимогою про повернення Відповідачем отриманих коштів поворотної фінансової допомоги за 2019, 2020, 2021, 2022 роки, всього у розмірі 22 131 000,00 грн. протягом 7 днів з моменту отримання даного листа на банківський рахунок ТОВ "ТАН-2001".
Позивач зазначав, що йому 11.12.2025 надійшов лист з вкладенням, що містило 14 файлів. З аналізу отриманого електронного листа встановлено надходження відповіді на претензію, до якої додано копії заяв на утримання (13 аркушів). З тексту відповіді виходить, що Відповідач не погоджується із зазначеною заборгованістю, вважає, що претензія стосовно наявності заборгованості та вимога щодо її оплати не підлягає задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю. Відповідач заявляє, що по його заявах доходи повністю не виплачувалися, основна частка утримувалася на погашення заборгованості по ПФД. Відповідачем надано заяви, що практично адресуються "самому собі", тобто, директором ТОВ "ТАН-2001" ОСОБА_1 на ім`я директора ТОВ "ТАН-2001" ОСОБА_1 . Окремі заяви адресуються на ім`я заступника директора ТОВ "ТАН-2001" ОСОБА_2, але ці заяви, як і заяви на адресу директора ТОВ "ТАН-2001" ОСОБА_1 , не містять жодних доказів, що вони реально подавалися до ТОВ "ТАН-2001", зокрема не міститься жодної реєстраційної відмітки про вхідну кореспонденцію на підтвердження факту отримання ТОВ "ТАН-2001" цих заяв, а тому вказані заяви не є достовірними та належними доказами. Інших документів з відповіддю на претензію надано не було. Також не надано й копій запитуваних договорів.
Ліквідатор наголошував, що за відсутністю належних доказів на підтвердження правомірності нарахування доходів, такі дії щодо заліку заборгованості є неправомірними, а тому, враховуючи те, що вказані дії були вчинені в підозрілий період і як наслідок порушили права боржника та кредиторів, відповідно до ст. 42 КУзПБ такі майнові дії повинні бути спростовані.
Окрім цього, Позивач зазначав, що при підготовці позовної заяви було встановлено, що сума отриманих Відповідачем протягом 2019, 2020, 2021 та 2022 років коштів, як поворотна фінансова допомога, значно більша, а ніж та, що була заявлена в претензії та в заяві про забезпечення позову, адже деякі платежі мали відмінність в призначені платежу, за яким попередньо здійснювався пошук перерахунку у банківській виписці, а відтак, деякі платежі не було враховано у попередньому підрахунку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі №923/875/19, від 25.06.2020 у справі №924/233/18.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" .
Відповідно до пп. 14.1.257 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ' ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлене договором. Позика вважається повернутою в момент переданім позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванні грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов' язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов' язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно з приписами статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підставі (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Як підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками, протягом 2019, 2020, 2021 та 2022 років з належного Позивачу банківського рахунку було здійснено переказ Відповідачу грошових коштів в загальному розмірі 24 154 000,00 грн. з призначенням платежу, як поворотна фінансова допомога. 
На підтвердження перерахунку вказаних грошових переказів поворотної фінансової допомоги до даної позовної заяви позивачем додано банківські виписки з належного ТОВ "ТАН-2001" (Код ЄДРПОУ: 31445756) банківського рахунку: НОМЕР_1 , АТ "ОТП БАНК" за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки. 
В свою чергу, скаржник наголошував в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції безпідставно не враховано наявні у справі докази повернення боргу на користь боржника за рахунок доходів (оклад, премії, бонуси, дивіденди як єдиному учаснику) відповідача, доходи повністю не виплачувалися, а основна частка утримувалася на погашення заборгованості по договорах поворотної фінансової допомоги.
Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними доводами скаржника з огляду на наступне. 
Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до приписів ст. 2 Закону України «Про оплату праці», премія входить до структури заробітної плати, відповідно є одним з елементів зарплати.
Штатними розкладами, які наявні в матеріалах справи, підтверджується, що заробітна плата директора ТОВ "ТАН-2001", у період перерахування йому грошових коштів поворотної фінаснвоої допомоги у розмірі 24 154 000,00 грн., починаючи з 04.01.2019 по 12.08.2022 (включно), становила 12 000,00-18 000,00 грн, і лише тільки протягом декількох місяців в 2019 році заробітна плата становила 38 000,00 грн.
Таким чином, доводи скаржника про нарахування йому заробітної плати у розмірах, більших, ніж тих, що документально підтверджено матеріалами справи, і за рахунок яких повністю погашено суму поворотної фінансової допомоги - є такими, що не підтверджуються матеріалами справи. 
Крім того, заяви ОСОБА_1 про відрахування коштів -є неналежними доказами оскільки на них відсутні будь-які відмітки про їх надсилання/вручення позивачу. 
Додатково щодо вказаних доказів, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що вони складені іноземною (російською) мовою. 
Згідно з висновками Верховного Суду, наведеним у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №910/20940/21 (910/19964/23), в якій з посиланням на статтю 10 Конституції України, частину 1 статті 1, 13, 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", частину статті 12 Закону України "Про судоустрій та статус судів", частини 1, 2, 4, 5 статті 91, статті 73, 76, 77 ГПК України сформульовано такий висновок:
99. "При цьому до письмових доказів, викладених недержавною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 21. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою. Таким чином, докази, не перекладені з російської мови (недержавної мови) на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат", не є належними документами, оскільки не оформлені в установленому законом порядку. Такої ж думки дотримується Верховий Суд у постанові від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17.
Щодо премій нарахованих відповідачу, то п. 2 Положення про преміювання працівників ТОВ "ТАН-2001" встановлено, що на підприємстві застосувалися премії системного та одноразового характеру. Кількість наданих відповідачем копій наказів, а також посилання у них на конкретний період, вказують на системність преміювання. У такому випадку, як це закріплено у п. 3 Положенням про преміювання працівників ТОВ "ТАН-2001", преміювання працівників підприємства можливо було здійснити по результатам роботи щомісячно (щоквартально) лише в межах Фонду заробітної плати, затвердженої "сметою", у відсотках до посадового окладу, включаючи надбавки та доплати. Щодо преміювання керівництва, то вказаним пунктом також передбачено, що таке преміювання відбувається у відсотках до посадового окладу. Тож, у заявлених відповідачем розмірах, нарахування премії не передбачено Положенням про преміювання працівників боржника.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами ліквідатора про те, що у заявлених відповідачем розмірах, нарахування премії не передбачено Положенням про преміювання працівників ТОВ "ТАН-2001".
Окрім цього, пунктом 7.3. Колективного договору ТОВ "ТАН-2001" встановлено: "за рахунок підприємства видавати безвідсоткові поворотні позики працівникам, з затвердженням графіку погашення таких позик та (отриманих) позик за рахунок нарахованої заробітної плати, але не більше ніж 50 відсотків нарахованої заробітної плати за місяць".
Ч. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством.При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам.
Окрім цього, в матеріалах справи відсутні розпорядчі документи про відрахування 20 чи 50 % в межах затвердженої штатним розписом заробітної плати. 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України нарахування йому до виплати суми, яка є достатньою для погашення боргу, як не надано доказів і погашення відповідного боргу за рахунок таких сум. 
Доводи скаржника про те, що Актом про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТАН-2001»№20183/Ж5/26-15-07-03-03-21 від 23.03.2023, складеного ГУ ДПС у м. Києві не виявлено порушень трудового законодавства ТОВ «ТАН-2001» - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки на сторінці 31 Акту перевірки зазначено: «Перевіркою порушень вимог ст. 3, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР, зі змінами, в частині своєчасності виплати заробітної плати та нарахування заробітної плати нижче законодавчо встановленого рівня працівникам, які працювали повний робочий день, не встановлено. гривень. Середньомісячна заробітна плата по підприємству станом на 16.03.2023 складає 22533,00», а отже, вказаною перевіркою перевірялась своєчасність виплати заробітної плати та нарахування заробітної плати нижче законодавчо встановленого рівня, проте, предметом перевірки не було завищення нарахування та виплати заробітної плати (премії) відповідачу у розмірах, що не відповідають розпорядчим документам позивача - ТОВ «ТАН - 2001».
Також, скаржник наголошував, що частину заборгованості за договорами поворотної фінансової допомоги від 2019-2022 років вій повернув шляхом проведеного заліку за рахунок дивідендів, зокрема: 5 236 000,00 грн боргу було утримано з належних йому дивідендів за 2016-2019 роки від діяльності ТОВ "ТАН-2001", на підтвердження чого надано рішення №2 Загальних зборів учасників ТОВ "ТАН-2001" від 24.12.2020, а 2 319 190,00 грн боргу утримано з належних йому дивідендів за 2021 рік від діяльності ТОВ "ТАН-2001", на підтвердження чого надано рішення № 3 Загальних зборів учасників ТОВ "ТАН-2001"від 15.08.2022.
Проте, вказані доводи скаржника судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в розумінні ст. ст. 77, 76 Господарського процесуального кодексу України фактичного проведення такого заліку. Посилання відповідача на рішення про виплату дивідендів - не підтверджує припинення його зобов`язання перед ТОВ «ТАН-2001» з повернення спірної суми поворотної фінансової допомоги, оскільки не доводить ані наявності належно оформленої зустрічної однорідної вимоги, ані факту її зарахування в рахунок погашення заборгованості. 
Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними доводами ліквідатора про те, що суд першої інстанції не вирішував окремого спору про дійсність чи недійсність рішень щодо виплати дивідендів і не виходив за межі позовних вимог, а вказані документи оцінювалися судом виключно в тій частині, в якій сам відповідач посилався на них як на доказ погашення боргу, і суд першої інстанції мав право і був зобов`язаний перевірити, чи підтверджують подані відповідачем документи реальне припинення його зобов`язання перед ТОВ «ТАН-2001». Таким чином, доводи скаржника про повернення боргу за рахунок дивідендів є необґрунтованим та не підтверджує факту погашення заборгованості перед ТОВ «ТАН-2001».
Ст. 601 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. 
При цьому, як вірно встановив суд першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що між сторонами спору була домовленість про проведення взаємозаліку заборгованості, такі як угода сторін про проведення залку, наказ про зарахування боргу та інші документи.
Доводи скаржника про те, що повернення суми боргу було здійснено через касу підприємства - судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на наступне. 
Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні. 
Відповідно до даного п. 1 Положення, це Положення розроблено відповідно до Закону України "Про Національний банк України" і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.
Пунктом 11 Положення встановлено, що готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі. Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.
Згідно п.12 Положення, установа/підприємство на підставі цього Положення зобов`язане розробити та затвердити внутрішнім документом порядок оприбуткування готівки в касі установи/підприємства, у якому максимально врахувати особливості роботи як установи/підприємства, так і його відокремлених підрозділів [внутрішній трудовий розпорядок, режим роботи, графіки змінності, порядок та особливості здавання готівкової виручки (готівки) до банку]. Для відокремлених підрозділів установи/ підприємства порядок оприбуткування готівки в касі встановлюється та доводиться внутрішніми документами установи/підприємства. Розроблений порядок повинен відповідати вимогам цього Положення та не суперечити законодавству України.
Пунктом 14 Положення передбачено, що Установа/підприємство, що здійснює операції з готівкою в національній валюті, ліміт каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) установлює, виходячи з потреби прискорення обігу готівки та своєчасного її надходження до кас банків.
З перелічених норм Положення вбачається обов`язковість затвердження внутрішнім документом порядку оприбуткування готівки в касі, що повинен відповідати вимогам цього Положення та не суперечити законодавству України. Також, даним Положенням передбачено обов`язковість установлення ліміту каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) до кас банків.
При цьому, жодних розпорядчих документів про затвердження порядку оприбуткування готівки в касі, а також про установлення ліміту каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) до кас банків - ліквідатором не виявлено, і матеріали справи таких доказів не містять. Також не було встановлено й обов`язкових касових документів, зокрема касової книги, а з банківських виписок ТОВ «ТАН-2001» встановлено відсутність будь-якого руху готівкових коштів. 
Крім того, надані відповідачем квитанції до прибуткових касових ордерів не є належними та допустимими доказами в підтвердження повернення спірної суми коштів, оскільки відповідних прибуткових касових ордерів, до яких складались вказані квитанції, матеріали справи не містять, в сукупності з тим, що матеріалами справи не підтверджено наявність розпорядчих документів про затвердження порядку оприбуткування готівки в касі, а також про установлення ліміту каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) до кас банків, відсутність касової книги.
До того ж, суд апеляційної інстанції враховує, що за результатами податкової перевірки, про що складено Акт від 23.03.2023, було встановлено відсутність ведення розрахунків через касу установи, про що зазначено на сторінці 48 Акту: « 3.3.5 Дотримання порядку оприбуткування готівки в касі Перевіркою порядку оприбуткування готівки з дотриманням вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 27.12.2017 № 148, за перевіряємий період порушень не встановлено. Згідно наданих до перевірки документів, зокрема відомостей по бухгалтерському рахунку 301 «Каса в національній валюті», встановлено відсутність ведення розрахунків через касу установи.». Крім того, перевіряємий період згідно Акту від 23.03.2023 становить з 01.01.2017 по 16.03.2023, про що зазначено на сторінці 1 вказаного Акту, і у період, за який проводилася перевірка, відповідальним за фінансово-господарську діяльність платника податків (ТОВ «ТАН-2001») директором був ОСОБА_1 ( п. 2.2. Акту), тобто- відповідач по даній справі; при цьому, спірний період по даній справі є з 04.01.2019 по 12.08.2022, що входить у перевіряємий період за Актом від 23.03.2023 року, що в сукупності підтверджує відсутність каси на підприємстві та водночас спростовує заявлене відповідачем, що ним здійснювалися повернення отриманих від позивача коштів через касу ТОВ «ТАН-2001».
Також, надані відповідачем «відомості за рахунком № 301» приймаються судом до уваги, оскільки вони не є належними доказами, з них неможливо встановити їхнє походження та спосіб їх створення (отримання), на них не міститься жодних належних реквізитів для підтвердження, що це дійсно документи ТОВ «ТАН-2001». 
Крім того, надані відповідачем акти звірки взаєморозрахунків за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки - не є належними доказами факту здійснення будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17; від 24.10.2018 у справі № 905/3062/17; від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином виписки по рахунках в АТ «ОТП БАНК», які беззаперечно підтверджують факт повного нарахування та перерахування підприємством до бюджету ЄСВ, ПДФО та військового збору з нарахованих Відповідачу премій, що і підтверджує факт отримання грошових коштів Відповідачем і повністю спростовує висновок суду першої інстанції про неможливість отримання Відповідачем значних грошових коштів - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки вказані документи як кожен окремо, так і в сукупності не підтверджують факт повернення відповідачем позивачу спірної суми коштів. 
З огляду на викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні матеріали справи підтверджують, що протягом 2019, 2020, 2021 та 2022 років з належного Позивачу банківського рахунку було здійснено переказ Відповідачу грошових коштів в загальному розмірі 24 154 000,00 грн. з призначенням платежу, як поворотна фінансова допомога, і доказів повернення такої відповідачем позивачу - матеріали справи не містять і відповідачем в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України не доведено обставин повернення такої, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача спірних грошових коштів у сумі 24 154 000,00 грн. - є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню. 
Доводи скаржника про те, що у рішенні Господарського суду м. Києва від 29.04.2026 у справі №910/7369/22 (910/15643/25) не визначена норма права, яка регулює відносини між сторонами - Відповідачем та ТОВ «ТАН-2001», суд не надав оцінку чи правовідносини мають позадоговірний характер чи договірний, чи належний спосіб захисту обрав Ліквідатор, правова оцінка змісту правовідносин та норми права, яка їх регулює взагалі відсутня в оскаржуваному рішенні - судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що спростовуються змістом оскаржуваного рішення. 
Отже, з огляду на викладене вище у своїй сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, доводи скаржника є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позовні вимоги повністю.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України , суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин справи, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 у справі № 910/7369/22 (910/15643/25), за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 

Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладається на скаржника.
Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2026 відстрочено скаржнику сплату судового збору в сумі 347 817 (триста сорок сім тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 60 коп. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 у справі № 910/7369/22 (910/15643/25), до ухвалення процесуального рішення Північним апеляційним господарським судом за даним апеляційним провадженням, і за наслідками апеляційного розгляду справи оскаржуване рішення залишено без змін, а тому ОСОБА_1 в доход Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 347 817 (триста сорок сім тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 60 коп. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 у справі № 910/7369/22 (910/15643/25).

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 у справі № 910/7369/22 (910/15643/25) - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 у справі № 910/7369/22 (910/15643/25) - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) в дохід Державного бюджету України 347 817 (триста сорок сім тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. 
5. Матеріали справи № 910/7369/22 (910/15643/25) повернути до Господарського суду міста Києва. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено та підписано: 23.07.2026. 

Головуючий суддя С.Р. Станік 

Судді Б.В. Отрюх

М.Л. Доманська