ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" червня 2026 р. Справа № 910/11912/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Корсака В.А. 
Євсікова О.О. 

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс Груп Сервіс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025
у справі № 910/11912/25 (суддя Кирилюк Т.Ю.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс Груп Сервіс" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеш" 
про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ: 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Імекс Груп Сервіс" (далі - позивач; ТОВ "Імекс Груп Сервіс"; апелянт; скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеш" (надалі - відповідач; ТОВ "Сеш"; Товариство) про стягнення 3 921 320,00 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором від 25.08.2022 № 1. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі № 910/11912/25 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. 
Згідно висновків місцевого господарського суду, позивачем не доведено, поза розумним сумнівом, факт передання суми фінансової допомоги, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 921 320,00 грн. слід відмовити.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Імекс Груп Сервіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а саме суд І-ої інстанції: неправильно застосував норми матеріального права; допустив істотні порушення норм процесуального права; дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.
Апелянт зазначає, що місцевий господарський суд позбавив позивача реальної можливості подати докази, які мають визначальне значення для справи. Водночас ТОВ "Імекс Груп Сервіс" визнає, що при поданні позову ним була допущена процесуальна помилка, зокрема ненадання окремих доказів у повному обсязі на стадії розгляду справи судом першої інстанції. Разом з тим, зазначена обставина не звільняла суд 1-ої інстанції від обов`язку забезпечити реалізацію завдань господарського судочинства, визначених статтею 2 ГПК України, а саме - справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи з метою ефективного захисту порушених прав та законних інтересів учасників справи.
Також скаржник вказує, що місцевий господарський суд не врахував, що акт звірки є первинним бухгалтерським документом, який фіксує стан зобов`язань. Водночас відповідач не надав жодного альтернативного розрахунку, а сам факт існування зобов`язання та строків його повернення відповідачем не заперечувався.
В межах наведеного скаржник наголошує, що до апеляційної скарги додаються банківські виписки, які підтверджують: перерахування коштів на користь відповідача з призначенням платежу: "Поворотна фінансова допомога згідно договору № 1 від 25.08.2022. Без ПДВ" та часткове повернення коштів з призначенням платежу: "Повернення поворотної фінансової допомоги згідно договору № 1 від 25.08.2022. Без ПДВ". Так, зазначені документи існували на момент розгляду справи, не були подані не з вини ТОВ "Імекс Груп Сервіс", а через процесуальну поведінку суду першої інстанції, які прямо підтверджують реальність договору та факт передачі коштів. 
До апеляційної скарги позивачем долучені нові докази, зокрема фільтрована виписка за період з 01.04.2022 по 17.12.2025 АТ КБ «Приватбанк» за рахунком ТОВ "Імекс Груп Сервіс", сформована 17.12.2025. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2025, апеляційна скарга в справі № 910/11912/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Владимиренко С.В.
У зв`язку з перебування судді Владимиренко С.В. у відпустці, розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/399/26 від 05.02.2026 призначено повторний автоматизований розподіл.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2026 справу № 910/11912/25 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя: Алданова С.О., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс Груп Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі № 910/11912/25. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс Груп Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі № 910/11912/25 призначено на 04.05.2026.
На адресу апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Згідно тверджень ТОВ "Сеш", жодних доказів перерахування грошових коштів за договором поворотної фінансової допомоги № 1 від 25 серпня 2022 року з рахунку Товариством з обмеженою відповідальністю «Імекс Груп Сервіс» на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Сеш» позивач не надано, хоча ТОВ «Сеш» позов не визнавало в цілому від самого початку спору між сторонами.
Окремо відповідачем вказується, що позивач не довів настання вказаної обставини як необхідну підставу до спору про дострокове повернення поворотної фінансової допомоги. Так, на підтвердження направлення такої вимоги про дострокове повернення коштів за договором, ТОВ «Імекс Груп Сервіс» у позовній заяві зазначає, що 12.09.2025 направило відповідну вимогу на електронну адресу «wholesale@sech.com.ua» та долучає до матеріалів позову скріншот листування. Однак у договорі поворотної фінансової допомоги № 1 від 25 серпня 2022 року не визначено окремого порядку чи способу належного повідомлення сторін за договором. З огляду на це, відповідно до сталої практики судів та загальних правил ділового обороту, будь-яке листування між сторонами договору, зокрема направлення заяв, претензій, вимог чи повідомлень, має здійснюватися у надійний та доказовий спосіб, який підтверджує факт отримання кореспонденції та можливість ознайомлення з її змістом. У той же час, загальновизнаним способом повідомлення є направлення документів рекомендованим листом із повідомленням про вручення через АТ «Укрпошта» на офіційну юридичну адресу контрагента, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ЄДР), однак відповідних даних матеріали справи не містять. Крім того, відповідно до відкритих даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ЄДР), зокрема в розділі «Інформація для здійснення зв`язку», офіційною електронною адресою ТОВ «Сеш» зазначено seshpods@gmail.com. Натомість позивач посилається у позовній заяві на направлення вимоги на іншу, невідому та неофіційну електронну адресу - wholesale@sech.com.ua, долучаючи відповідний скріншот як доказ.
До суду апеляційної інстанції від позивача надійшли заперечення (на відповідь на відзив на апеляційну скаргу), в яких ТОВ «Імекс Груп Сервіс» зазначається, що відповідач ні в суді першої інстанції ні у відзиві на апеляційну скаргу не заперечував укладення договору поворотної фінансової допомоги, отримання коштів відповідно до умов цього договору та повернення коштів відповідно до умов цього договору.
Додатково позивач підкреслив, що 12.09.2025 він направив на електронну пошту відповідача - "wholesale@sesh.com.ua" вимогу про повернення протягом трьох днів всієї суми неповерненої фінансової допомоги згідно з договором. ТОВ «Імекс Груп Сервіс» звертає увагу, що електронна пошта "wholesale@sesh.com.ua" вказана безпосередньо в договорі поворотної фінансової допомоги. Окрім цього, сам відповідач при поданні відзиву на позовну заяву додав до неї наказ, де у вступній частині документу була зазначена ця електронна пошта. Також окрім повідомлення на електронну пошту wholesale@sesh.com.ua позивач продублював вказану вимогу на особисту електронну пошту директора відповідача "gaiduchenkoigor@gmail.com", що також підтверджується скріншотом екрана.
До заперечень позивачем долучені нові докази, а саме: виписку-1 по рахунку за період з 01.01.2022 по 03.02.2026; виписку-2 по рахунку за період з 01.03.2022 по 03.02.2026. 
У судовому засіданні 04.05.2026 оголошено перерву до 15.06.2026. 
Представник апелянта в судовому засіданні 15.06.2026 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. 
В судовому засіданні представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін. 
Щодо долучених апелянтом нових доказів до апеляційної скарги та заперечень, судова колегія зазначає таке. 
Згідно з частинами 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).
У розумінні наведених положень докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.
У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.
Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, оскільки наведені у них обставини не були відомі суду першої інстанції під час розгляду справи по суті, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості рішення.
На переконання колегії суддів, така обставина, як необхідність подання нових доказів у суді апеляційної інстанції на спростування позиції іншої сторони, викладеної у позовній заяві чи у відзиві, не може бути визнана поважною причиною неподання доказів у встановлений процесуальний строк.
Позивач не обґрунтував належним чином причин неподання до суду першої інстанції: фільтрованої виписки за період з 01.04.2022 по 17.12.2025 АТ КБ «Приватбанк» за рахунком ТОВ "Імекс Груп Сервіс", виписки-1 по рахунку за період з 01.01.2022 та виписки-2 по рахунку за період з 01.03.2022, враховуючи, що в силу ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, з часу відкриття судом першої інстанції провадження у цій справі та до моменту прийняття оскаржуваного рішення позивач не був обмежений в праві ознайомлюватися з матеріалами справи та, за необхідності, подавати додаткові докази.
В наведеному колегія суддів акцентує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції в судовому засіданні 25.11.2025 останнім поставлено запитання сторонам на предмет подання всіх доказів та повідомлення про всі обставини, що відомі позивачу та відповідачу. Дане вбачається з протоколу судового засідання. У відповідь на запитання суду представниками проінформовано про подання всіх доказів та повідомлення про всі обставини, що відомі ТОВ "Імекс Груп Сервіс" та ТОВ "Сеш", а саме шляхом надання відповідей «Так» (а.с. 91 т. 1, зворотній бік).
Тому, враховуючи зазначене, долучені позивачем нові докази, а саме: фільтрована виписка за період з 01.04.2022 по 17.12.2025 АТ КБ «Приватбанк» за рахунком ТОВ "Імекс Груп Сервіс", сформована 17.12.2025 (після прийняття судом першої інстнції оскаржуваного рішення), виписка-1 по рахунку за період з 01.01.2022 та виписка-2 по рахунку за період з 01.03.2022 не приймаються апеляційним господарським судом до уваги на стадії апеляційного перегляду цієї справи.
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, між сторонами у справі 25.08.2022 укладено договір поворотної фінансової допомоги № 1 (скорочено - договір), за умовами пункту 1 якого, позивач зобов`язався передати на строк відповідачу грошові кошти в розмірі, встановленому договором, за заявками останнього, а відповідач - повернути позивачу таку ж суму грошових коштів (далі - кошти).
Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 договору загальна орієнтовна сума договору становить 6 000 000,00 гривень. Сума договору складається з сум всіх наданих відповідачу траншів. За договором проценти відповідачу не нараховуються та не сплачуються.
Згідно з пунктами 3.1-3.3 договору позивач зобов`язався впродовж трьох календарних днів з моменту отримання усного замовлення від відповідача надати грошові кошти у безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача.
Позика може бути надана як на всю суму договору одноразово так і періодичними траншами у сумах згідно усних заявок відповідача. Кошти вважаються переданими відповідачу в момент їх зарахування на поточний рахунок відповідача. Строк надання грошових коштів - до 31 грудня 2027 року.
Умовами пунктів 4.1 - 4.3 договору встановлено, що строк повернення коштів - до 31 грудня 2028 року. Строк повернення коштів, встановлений в пункті 4.1, може бути продовжено за погодженням сторін, що оформляється додатковою угодою до договору. Відповідач зобов`язався достроково повернути всю фактично отриману суму коштів або їх частину на протязі трьох днів з дня отримання вимоги від позивача.
Сума коштів підлягає поверненню шляхом її перерахування на поточний рахунок позивача. Днем повернення коштів вважається день зарахування грошової суми (її частини), що надавалась, на поточний рахунок позивача (пункти 5.1 - 5.2 договору).
Відповідно до пункту 7.1 договір набуває чинності з моменту укладання та діє до 31.12.2028, але до повного виконання зобов`язань.
Приймаючи до уваги викладені позивачем у позові його підстави та предмет, з огляду на викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечення, враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження факту надання позивачем відповідачу поворотної фінансової допомоги за договором у розмірі 3 921 320,00 грн. до матеріалів справи долучено договір № 1 та акт звірки взаємних розрахунків, який підписано в односторонньому порядку тільки позивачем.
Пунктом 3.1 договору сторонами узгоджено спосіб надання поворотної фінансової допомоги. Зокрема, впродовж трьох календарних днів з моменту отримання усного замовлення від відповідача позивач зобов`язався надати грошові кошти у безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача.
Крім того, пункт 3.2 договору визначає, що кошти вважаються переданими відповідачу в момент їх зарахування на поточний рахунок відповідача.
У розділі "реквізити і підписи сторін" договору містяться банківські реквізити відповідача - IBAN НОМЕР_1 в АТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299.
Водночас, судовою колегією враховується, що матеріали справи не містили доказів здійснення позивачем переказу грошових коштів у розмірі 3 921 320,00 грн. на банківський рахунок відповідача, поданих у визначеному ГПК України порядку.
Відповідно до частин першої - третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах рівності та змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
За ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 76, 77 ГПК України). 
З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає вмотивованими висновки суду попередньої інстанції, що позивачем не доведено, належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, доказами, факт передання суми фінансової допомоги.
Щодо долученого позивачем до позову акта звірки взаєморозрахунків, як доказу перерахування коштів, то судова колегія звертає увагу, що зазначений акт підписаний лише з боку позивача, а тому такий, в силу ст. 77 ГПК України, не є допустимим доказом надання позивачем відповідачу поворотної фінансової допомоги за договором у розмірі 3 921 320,00 грн. 
На це, як вважає судова колегія, слушно звернув увагу й суд 1-ої інстанції.
За вказаного, за висновками судової колегії заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 3 921 320,00 грн. за договором не підлягає задоволенню. 
Аналогічних правомірних висновків дійшов й місцевий господарський суд.
У свою чергу, з огляду на вказані висновки щодо суті спору, судовою колегією критично оцінюються доводи апелянта про доведеність останнім, за викладених у позові підстав та долучених до нього доказів, позовних вимог, як наслідок наявності підстав для стягнення з відповідача 3 921 320,00 грн.
Отже, на переконання колегії суддів, аргументи апелянта не знайшли свого підтвердження в межах заявлених вимог, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції через необґрунтованість у розумінні ст.ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржника, прийняті до уваги, однак вони не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги. Водночас, підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги - суд апеляційної інстанції в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України не встановив.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору. 
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).
Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру останнього. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
За висновками судової колегії, доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а саме суд І-ої інстанції: неправильно застосував норми матеріального права; допустив істотні порушення норм процесуального права; дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку. 
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі № 910/11912/25 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.
В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження відповідача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених позивачем в апеляційній скарзі доводів у цілому.
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (ТОВ "Імекс Груп Сервіс").
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ: 
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс Груп Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі № 910/11912/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі № 910/11912/25 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Імекс Груп Сервіс". 
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України. 
Повний текст постанови складено 14.07.2026. 

Головуючий суддя С.О. Алданова 

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков