Справа №585/4220/25
Номер провадження 22-ц/816/2071/26
Категорія - 36

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач), 
суддів: Собини О.І., Щербаченко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – Матюшенко Ганни Миколаївни 
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2025 року, ухвалене у м. Ромни у складі судді Євтюшенкової В.І., 
у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог
30 жовтня 2025 року КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради звернулося до суду з указаним позовом, який обґрунтовано такими обставинами.
Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 28 грудня 2006 року № 402 КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради визначено виконавцем послуг із виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, зокрема щодо будинку АДРЕСА_1 . Відповідачі є зареєстрованими мешканцями квартири АДРЕСА_2 цього будинку та споживачами послуг з постачання теплової енергії, однак не виконують обов`язку щодо своєчасної оплати житлово-комунальних послуг, передбаченого пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Із 22 жовтня 2021 року діє Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання та визначає порядок і умови надання відповідних послуг. Відповідно до умов цього договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані послуги за цінами (тарифами), встановленими законодавством, а також сплачувати плату за абонентське обслуговування у строки, визначені договором. Протягом 30 днів після оприлюднення на офіційному вебсайті Роменської міської ради заяви про приєднання до умов договору відповідачі не зверталися з пропозиціями щодо зміни його умов. Приєднання до договору підтверджується фактичним споживанням теплової енергії та отриманням рахунків за надані послуги.
За опалювальні періоди з жовтня 2022 року по серпень 2025 року відповідачам нараховано плату за послуги з постачання теплової енергії та абонентське обслуговування в загальному розмірі 35 601,94 грн. Позивач зазначає, що послуги надавалися безперебійно та в повному обсязі, а підключення і відключення теплоносія здійснювалися відповідно до початку та закінчення опалювальних сезонів. Скарг щодо якості наданих послуг від відповідачів не надходило.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги у розмірі 35 601,94 грн, а також судовий збір у сумі 2 422,40 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 35 601,94 грн, а також 2422 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо ОСОБА_1 , виходячи з того, що вона зареєстрована у квартирі за спірною адресою та є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надавалися КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради. Оскільки за період з 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2025 року відповідачка не здійснювала оплату наданих послуг, у неї утворилася заборгованість у розмірі 35 601,94 грн. За відсутності доказів її погашення чи обґрунтованих заперечень проти позову суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її стягнення.
Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із недоведеності того, що він є споживачем послуг з постачання теплової енергії у квартирі за спірною адресою, оскільки матеріали справи не містять відомостей про його реєстрацію чи проживання у цьому житлі, а також доказів користування ним відповідними послугами.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційні скарзі, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з теплопостачання.
Зазначає, що про існування оскаржуваного рішення ОСОБА_1 дізналася лише на початку березня 2026 року після отримання повідомлення банку про блокування її рахунків.
Стверджує, що ОСОБА_1 не є і ніколи не була споживачем послуг з постачання теплової енергії у квартирі АДРЕСА_3 , оскільки не є її власником, не проживає у ній з травня 2014 року, на її ім`я не відкривався особовий рахунок, не здійснювалися нарахування та не надсилалися платіжні документи. З посиланням на положення Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про захист прав споживачів» зазначає, що споживачем є особа, яка отримує або має намір отримувати відповідну послугу.
Вказує, що співвласниками спірної квартири є її колишній чоловік ОСОБА_4 , його мати ОСОБА_5 та сестра ОСОБА_6 , кожному з яких належить по 1/3 частці у праві власності. Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито щодо цієї квартири, а платіжні документи оформлялися та надсилалися співвласниці ОСОБА_5 .
Зазначає, що після укладення шлюбу у липні 2005 року проживала та була зареєстрована у спірній квартирі, однак після розірвання шлюбу у травні 2014 року залишила її та до вересня 2025 року постійно проживала разом із батьками за іншою адресою в м. Ромни, що підтверджується довідкою квартального комітету. Неможливість зняття з реєстрації пов`язує з відмовою співвласників квартири надати необхідну згоду. З 22 вересня 2025 року разом із дитиною постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина.
Також зазначає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки позивач помилково зазначив анкетні дані ОСОБА_4 як « ОСОБА_2 ». На її думку, це призвело до витребування судом інформації щодо іншої особи та помилкового висновку про відсутність доказів проживання і користування послугами належним відповідачем, тоді як позов мав бути пред`явлений до співвласників квартири, на яких відкрито особовий рахунок та здійснювалися нарахування.
Крім того, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначаючи, що суд безпідставно визнав ОСОБА_1 належним чином повідомленою про розгляд справи, незважаючи на повернення судової кореспонденції з відмітками «адресат відсутній» та «за закінченням терміну зберігання». На думку апелянта, такі обставини самі по собі не підтверджують належного повідомлення особи відповідно до статті 128 ЦПК України, а розгляд справи за її відсутності є безумовною підставою для скасування рішення суду згідно зі статтею 376 ЦПК України.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Правом на відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 28 грудня 2006 року № 402 (зі змінами, внесеними рішенням від 28 жовтня 2009 року № 265) КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради визначено виробником та виконавцем послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, у тому числі щодо багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12).
Матеріали справи містять повідомлення від 22 жовтня 2021 року про оприлюднення публічного договору приєднання з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії, відповідно до якого після спливу 30 днів з дня його оприлюднення набрав чинності Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, яким визначено порядок та умови надання зазначених послуг (а.с. 6).
Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 21 вересня 2022 року № 92 встановлено тарифи на теплову енергію та послуги з її постачання для населення, що надаються КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради, при цьому на період дії воєнного стану застосовано тариф у розмірі 2042,96 грн/Гкал (з ПДВ), який діяв станом на 24 лютого 2022 року (а.с. 11).
Листом виконавчого комітету Роменської міської ради від 21 серпня 2023 року № 03-26/2594 підприємство повідомлено про встановлення тарифів на опалювальний період 2023–2024 років (а.с. 7).
Наказом КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради від 08 листопада 2023 року № 54 установлено щомісячну плату за абонентське обслуговування для споживачів, які отримують комунальні послуги за індивідуальними договорами (а.с. 10).
На підтвердження факту надання послуг позивачем подано розпорядження міського голови про початок та закінчення опалювальних сезонів 2022–2023, 2023–2024 та 2024–2025 років (а.с. 13–18).
Згідно з інформаційною довідкою про розрахунки за централізоване опалення за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим щодо квартири АДРЕСА_3 , за період з 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2025 року обліковується заборгованість у розмірі 35 601,94 грн (а.с. 8).
Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області від 03 листопада 2025 року № 04-05/3751 та відповідей від 17 листопада 2025 року № 2012873 і № 2012964 відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Реєстрі Роменської територіальної громади, Єдиному державному демографічному реєстрі та Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків відсутні (а.с. 26, 30).
Згідно із повідомленням Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області від 05 листопада 2025 року № 04-05/3801 та відповіддю з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків від 17 листопада 2025 року № 2012961, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 27, 31).
Щодо письмових доказів, поданих разом з апеляційною скаргою
Разом з апеляційною скаргою відповідачкою подано нові письмові докази, які не були предметом дослідження суду першої інстанції, а саме: копію заочного рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2008 року у справі № 2-1358/8 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 76); довідку голови квартального комітету № 20 Роменської міської ради від 26 лютого 2026 року № 187/29 щодо фактичного місця проживання ОСОБА_1 у період з травня 2014 року по вересень 2025 року та її виїзду до Федеративної Республіки Німеччина (а.с. 72); копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон із відміткою про перетин державного кордону України 22 вересня 2025 року (а.с. 61–64); документи, що підтверджують отримання ОСОБА_1 08 січня 2026 року дозволу на проживання та трудову діяльність у Федеративній Республіці Німеччина та присвоєння їй ідентифікаційного номера (а.с. 67, 69); довіреність від 25 лютого 2026 року, посвідчену у м. Ерфурт (Федеративна Республіка Німеччина), на представництво її інтересів ОСОБА_3 (а.с. 59); свідоцтво про право власності на житло від 06 червня 1995 року, видане органом приватизації виконавчого комітету міської Ради народних депутатів (реєстровий № 2412), довідку КП «Роменське міськрайонне БТІ» Роменської міської ради від 04 липня 2017 року № 505, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 та повідомлення про оплату житлово-комунальних послуг, які, на думку відповідачки, підтверджують, що зазначена квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , по 1/3 частці кожному, особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг відкриті на ім`я ОСОБА_5 , а у квартирі зареєстровано трьох осіб (а.с. 70–75), а також копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_4 та довідку про присвоєння йому реєстраційного номера облікової картки платника податків (а.с. 117–118).
У відповідності до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17, постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18.
Оскільки в апеляційній скарзі сторона відповідача не ставить питання про необхідність прийняття вказаних доказів судом апеляційної інстанції та не зазначає обставин, які унеможливили подання таких доказів в суді першої інстанції, тому вказане питання апеляційним судом не вирішується.
Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 299/957/14-ц.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна, отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
За змістом статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, а договори про надання комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 та частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими відповідно до законодавства, у строки, визначені відповідним договором, здійснюючи оплату щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені договором.
Водночас частиною третьою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з їх оплати.
Таким чином, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» розмежовує поняття індивідуального споживача та коло осіб, які несуть солідарний обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг. Із аналізу наведених норм убачається, що солідарна відповідальність за оплату комунальних послуг покладається не лише на власника чи особу, яка є стороною договору, а й на дієздатних осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» громадянин України, який проживає на території України, зобов`язаний протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.
Для виконавця житлово-комунальної послуги відомості про зареєстроване місце проживання є офіційною інформацією, на підставі якої визначається коло осіб, на яких поширюються права та обов`язки споживача, якщо такі особи не повідомили виконавця про зміну відповідних обставин у встановленому законодавством порядку.
Згідно з пунктом 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022), споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності у житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Крім того, підпунктом 11 пункту 45 зазначених Правил передбачено обов`язок індивідуального споживача інформувати виконавця про зміну власника житла та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі, у випадках і порядку, визначених договором.
Як установлено судом, упродовж усього спірного періоду ОСОБА_1 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 , до якої КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради надавало послуги з постачання теплової енергії.
Посилання апеляційної скарги на те, що відповідачка фактично не проживає у спірній квартирі з 2014 року, саме по собі не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, оскільки чинними Правилами надання послуги з постачання теплової енергії прямо передбачено, що тимчасова відсутність споживача не звільняє його від обов`язку оплачувати відповідну послугу.
При цьому матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 повідомляла КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради про припинення користування житлом, зверталася із заявами про внесення змін до договірних відносин чи інформувала виконавця про зміну фактичної кількості осіб, які проживають у житлі, а також вчиняла інші дії, спрямовані на зміну свого статусу як споживача комунальної послуги. Не надано також доказів її зняття із зареєстрованого місця проживання у спірній квартирі.
За таких обставин КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради, керуючись офіційними відомостями про зареєстроване місце проживання відповідачки та за відсутності повідомлення про зміну відповідних обставин, правомірно вважало ОСОБА_1 особою, на яку відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» поширюються права та обов`язки споживача, зокрема і солідарний обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг, а тому було вправі звернутися до неї з вимогою про стягнення заборгованості.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не є власником квартири, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки солідарний обов`язок, передбачений частиною третьою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», покладається не лише на власника (співвласника), а й на дієздатних осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача.
Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, у повному обсязі або частково. Отже, позивач був вправі звернутися з позовом саме до ОСОБА_1 як до одного із солідарних боржників.
При цьому стягнення всієї суми заборгованості з одного із солідарних боржників не позбавляє її права після виконання солідарного обов`язку звернутися до інших співборжників із регресною вимогою відповідно до статті 544 ЦК України.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку зібраним доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії.
Щодо неможливості зняття із зареєстрованого місця проживання
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», у редакції станом на час формування заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2022 року по вересень 2025 року, зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання здійснюється, зокрема, за заявою такої особи, її законного представника або представника. 
Отже, закон не ставить можливість зняття особи із зареєстрованого місця проживання за її власною заявою у залежність від отримання згоди власника чи співвласників житла. Крім того, зазначеним Законом передбачена можливість одночасного здійснення реєстрації нового місця проживання та зняття особи з попереднього зареєстрованого місця проживання.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про неможливість зміни відповідачкою місця реєстрації через відсутність згоди співвласників квартири не знайшли свого підтвердження. При цьому навіть за умови фактичного непроживання у спірній квартирі відповідачка не була позбавлена можливості повідомити виконавця комунальної послуги про відповідні обставини та вчинити дії, передбачені законодавством і Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, для належного врегулювання договірних відносин із виконавцем послуг.
Щодо не повідомлення відповідачів належним чином про розгляд справи
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 направляв судові повістки саме за адресою її місця реєстрації. Поштова кореспонденція повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 33).
Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, або зареєстрованою у встановленому законом порядку, якщо така особа не повідомила суду іншої адреси.
Оскільки ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою, на яку судом направлялася судова кореспонденція, та не повідомляла суд про зміну місця проживання чи іншу адресу для листування, повернення поштового відправлення з відміткою про відсутність адресата за місцем реєстрації відповідно до вимог статті 128 ЦПК України є належним підтвердженням її повідомлення про розгляд справи.
Щодо іншого відповідача, зазначеного у позовній заяві як ОСОБА_2 , суд першої інстанції, після отримання відповідей компетентних органів про відсутність відомостей щодо його зареєстрованого місця проживання, здійснив його виклик шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України, що відповідає вимогам частини одинадцятої статті 128 ЦПК України.
За таких обставин підстави вважати, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідачів, не повідомивши їх належним чином про дату, час та місце судового розгляду, відсутні, а тому доводи апеляційної скарги про наявність безумовної підстави для скасування рішення суду, передбаченої статтею 376 ЦПК України, є необґрунтованими.
Щодо неправильного зазначення позивачем при зверненні до суду імені та по-батькові другого відповідача
Зазначені обставини не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову до ОСОБА_1 , оскільки стосуються іншого відповідача. При цьому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 сторонами не оскаржується, а тому відповідно до статті 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду та не може бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина 1 статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 375 ЦПК України).
За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки суду щодо судових витрат
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова складена 27 липня 2026 року.

Головуючий | Д.В. Сізов

Судді О.І. Собина 

М.В. Щербаченко