ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1386/26 Справа № 201/2430/19 | | Суддя у 1-й інстанції -  ОСОБА_1  Суддя у 2-й інстанції -                 ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді    ОСОБА_2 ,
суддів      ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
за участю секретаря    ОСОБА_5 
прокурорів     ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
потерпілого     ОСОБА_8 
захисника      ОСОБА_9 
обвинуваченого     ОСОБА_10 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Соборного районного суду міста Дніпра від 16 січня 2026 року, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040690000208 відносно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Соборного районного суду міста Дніпра від 16 січня 2026 року ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ст. 198 КК України в частині заздалегідь не обіцяного придбання автомобіля марки ВАЗ 2115 з д/н НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_12 , завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом та виправдано в зв`язку з недоведеністю того, що вчинено злочин передбачений ст. 198 КК України.
ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України в частині заздалегідь не обіцяного придбання автомобіля марки «ВАЗ 2111» з д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_13 , завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом та виправдати взв`язку з недоведеністю того, що вчинено злочин передбачений ст. 198 КК України.
ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ст. 198 КК України в частині заздалегідь не обіцяного придбання автомобіль марки «ЗАЗ ВІДА» з д/н НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_14 , завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання доходів), одержаних злочинним шляхом та виправдати зв`язку з недоведеністю того, що вчинено злочин передбачений ст.198 КК України.
ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ст. 198 КК України та звільнено від покарання на підставі ч. 5 ст. 74, п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Як встановлено судом, у невстановлений час, але не раніше 10.06.2018 року ОСОБА_15 , у невстановленому місці, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та ОСОБА_2, кримінальне провадження щодо якого закрито, здійснили незаконне заволодіння транспортним засобом «ВАЗ 2113» з д/н НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_16 , реалізуючи злочинний умисел спрямований на заздалегідь не обіцяне придбання майна одержаного злочинним шляхом, усвідомлюючи, що даний автотранспорт є результатом вчинення суспільно-небезпечного діяння, що визнається злочином, та має матеріальну цінність, заздалегідь не обіцяючи, за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, діючи умисно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, незаконно придбав у ОСОБА_1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, майно завідомо одержане злочинним шляхом, а саме «ВАЗ2113» з д/н НОМЕР_4 , за грошові кошти в у невстановленій сумі, які в подальшому зберігав у приміщенні належного ОСОБА_10 на праві користування гаражу № НОМЕР_5 за адресою АДРЕСА_3 , після тривалого зберігання яких, умисно, незаконно, оплатно, за грошові кошти, збував вищевказане майно, завідомо одержаного злочинним шляхом, невстановленій особі.
Таким чином ОСОБА_10 своїми діями, які виразилися у заздалегідь не обіцяному придбанні, отриманні, зберіганні та збуті майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 198 КК України.
У невстановлений час та дату, але не раніше 01.08.2018 року ОСОБА_15 , у невстановленому місці, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та ОСОБА_2, кримінальне провадження щодо якого закрито, здійснили незаконне заволодіння транспортним засобом «ВАЗ 21144» з д/н НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_17 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заздалегідь не обіцяне придбання майна, одержаного злочинним шляхом, усвідомлюючи, що даний автотранспорт є результатом вчинення суспільно-небезпечного діяння, що визнається злочином, та має матеріальну цінність, заздалегідь не обіцяючи, за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, діючи умисно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, незаконно придбав у ОСОБА_1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, майно, завідомо одержане злочинним шляхом, а саме «ВАЗ 21144» з д/н НОМЕР_6 , за грошові кошти у невстановленій сумі, які в подальшому зберігав у приміщенні належного йому на праві користування гаражу № НОМЕР_5 за адресою АДРЕСА_3 , після тривалого зберігання яких, умисно, незаконно, оплатно, за грошові кошти в невстановленій сумі, збував вищевказане майно, завідомо одержаного злочинним шляхом, невстановленій особі.
Таким чином ОСОБА_10 своїми діями, які виразилися у заздалегідь не обіцяному придбанні, отриманні, зберіганні та збуті майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 198 КК України.
Формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_10 за ст. 198 КК України і визнане судом першої інстанції недоведеним.
Згідно обвинувачення ОСОБА_18 , у невстановлений в ході досудового розслідування час 28.06.2018, перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинили умисний корисливий злочин, передбачений ст. 289 КК України, (незаконне заволодіння транспортним засобом) на території міста Дніпро, а саме «ВАЗ 2115» з д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заздалегідь необіцяне придбання майна, одержаного злочинним шляхом, усвідомлюючи, що даний автотранспорт, є результатом вчинення суспільно-небезпечного діяння, що визнається злочином, та має матеріальну цінність, заздалегідь не обіцяючи, за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, діючи умисно, незаконно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, незаконно придбав у ОСОБА_1 майно, завідомо одержане злочинним шляхом, за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом а саме «ВАЗ2115» з д/н АЕ НОМЕР_1 , за грошові кошти у невстановленій сумі, які в подальшому зберігав у приміщенні належного йому на праві користування гаражу № НОМЕР_5 , який розташовано за адресою м. Дніпро, вул.Іжевська, ГК «Планер», після тривалого зберігання яких, умисно, незаконно, оплатно, за грошові кошти в невстановленій сумі, збував вищевказане майно, завідомо одержаного злочинним шляхом, невстановленій в ході досудового розслідування особі.
Таким чином, згідно версії сторони обвинувачення, ОСОБА_10 своїми діями, які виразилися у заздалегідь не обіцяному придбанні, отриманні, зберіганні та збуті майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 198 КК України.
Згідно обвинувачення ОСОБА_15 , у невстановлений в ході досудового розслідування час 02.07.2018, перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи про те, щоОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинили умисний корисливий злочин, передбачений ст. 289 КК України, (незаконне заволодіння транспортним засобом) на території міста Дніпро, а саме автомобіль марки «ВАЗ 2111» з д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_13 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заздалегідь не обіцяне придбання майна, одержаного злочинним шляхом, усвідомлюючи, що даний автотранспорт, є результатом вчинення суспільно-небезпечного діяння, що визнається злочином, та має матеріальну цінність, заздалегідь не обіцяючи, за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, діючи умисно, незаконно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, незаконно придбав у ОСОБА_1 майно, завідомо одержане злочинним шляхом, за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом а саме, а саме «ВА3 2111» з д/н НОМЕР_2 , за грошові кошти у невстановленій сумі, які в подальшому зберігав у приміщенні гаражу, яким він незаконно користувався без оформлення документів на право володіння, користування та розпорядження майном та який находиться напроти будинку №93, розташованого по проспекту Миру м. Дніпро, (більш точну адреса невстановлена). Зазначений автомобіль, який ОСОБА_15 незаконно придбав у ОСОБА_1 як майно, яке завідомо одержане злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, ОСОБА_10 не збув із не залежних від нього обставин, а саме вилучення співробітниками поліції в ході проведення огляду.
Таким чином, згідно версії сторони обвинувачення, ОСОБА_10 своїми діями, які виразилися у заздалегідь не обіцяному придбанні, отриманні, зберіганні та збуті майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 198 КК України.
Згідно обвинувачення ОСОБА_15 , у невстановлений в ході досудового розслідування час 14.07.2018, перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи про те, щоОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинили умисний корисливий злочин, передбачений ст. 289 КК України, (незаконне заволодіння транспортним засобом) на території міста Дніпро, а саме автомобіль марки «ЗАЗ ВІДА» з д/н НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_19 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заздалегідь не обіцяне придбання майна, одержаного злочинним шляхом, усвідомлюючи, що даний автотранспорт, є результатом вчинення суспільно-небезпечного діяння, що визнається злочином, та має матеріальну цінність, заздалегідь не обіцяючи, за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, діючи умисно, незаконно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, незаконно придбав у ОСОБА_1 майно, завідомо одержане злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, а саме «ЗАЗ ВІДА» з д/н НОМЕР_3 , за грошові кошти у невстановленій сумі, які в подальшому зберігав за адресою м. Дніпро, вул. Швидкісна 18, після тривалого зберігання яких, умисно, незаконно, оплатно, за грошові кошти в невстановленій сумі, збував вищевказане майно, завідомо одержаного злочинним шляхом, невстановленій в ході досудового розслідування особі.
Таким чином, згідно версії сторони обвинувачення, ОСОБА_10 своїми діями, які виразилися у заздалегідь не обіцяному придбанні, отриманні, зберіганні та збуті майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 198 КК України.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржений вирок, яким визнано невинуватим ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні, в частині епізодів щодо автомобілів «ЗАЗ ВІДА» з д/н НОМЕР_3 , «ВАЗ 2115» з д/н НОМЕР_1 , «ВАЗ 2111» з д/н НОМЕР_2 , у зв`язку з недоведеністю наявності в діях обвинуваченого складів кримінальних правопорушень, - скасувати з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та відповідно неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України та звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, дійшов до помилкових висновків, що суперечать фактичним обставинам кримінального провадження, а також допустив істотне порушення вимог процесуального закону, яке перешкоджало суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і як наслідок, потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що під час судового розгляду в суді першої інстанції винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні, зазначених в обвинувальному акті кримінальних правопорушень, передбачених ст. 198 КК України, повністю доведено сукупністю досліджених судом належних та допустимих доказів, які взаємно узгоджуються між собою. 
Вважає, що дана кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 знайшла своє підтвердження під час розгляду кримінального провадження по суті, які підтверджують той факт, що у діях обвинуваченого наявні всі елементи складу злочинів, передбачених ст. 198 КК України, у всіх епізодах злочинної діяльності. 
Вказує, що свідок ОСОБА_20 повністю підтвердив участь ОСОБА_21 у всіх епізодах інкримінованих останньому. Протокол допиту ОСОБА_20 на досудовому розслідуванні 14.01.2019 був досліджений судом під час засідання 17.11.2020. ОСОБА_20 під присягою підтвердив усі обставини, зазначивши, що на нього не було жодного тиску. Крім того, зі свідком проведено слідчий експеримент від 14.01.2019, де він детально описав обставини участі ОСОБА_21 у злочинній діяльності, який також був досліджений судом.
Зазначає, що суд ухвалюючи обвинувальний вирок в частині епізодів щодо автомобілів «ВАЗ 2113» з д/н НОМЕР_7 та «ВАЗ 21144» з д/н НОМЕР_6 прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_20 в судовому засіданні та в ході слідчого експеримента, а також показання обвинуваченого ОСОБА_22 , даними в ході слідчого експеримента і визнав, що сукупність цих та інших доказів, дозволяє прийти до беззаперечного висновку про те що вина ОСОБА_23 в цій частині доведена і його дії органом досудового розслідування вірно квалфіковано за ст. 198 КК України (п. 90).
Водночас, суд ухвалюючи недоведеність вчинення злочину в частині епізодів щодо автомобілів ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_8 , а також ВАЗ 2111, реєстраційний номер НОМЕР_2 не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_20 в судовому засіданні та в ході слідчого експеримента, вказавши що вони не доводять поза розумним сумнівом вину ОСОБА_10 (п. 90).
Також суд не прийняв до уваги те що під час допиту свідка ОСОБА_20 у судовому засіданні 17.11.2020, суд повністю дослідив його допит під час досудового розслідування 14.01.2019. (п. 94). Головуючий суддя зачитав повністю допит свідка на досудовому розслідування та запитав останнього, чи підтверджус він усі обставини, викладені під час допиту, в якому детально описано причетність ОСОБА_21 до вчинення всіх епізодів злочинної діяльності. Надалі ОСОБА_20 під присягою підтвердив усі обставини, зазначивши, що на нього не було жодного тиску.
Вказує, що судом не надано належної оцінки сукупності доказів сторони обвинувачення, а саме показанням потерпілих, протоколам оглядів місць подій, протоколам виявлення та вилучення транспортних засобів і їх складових частин, а також іншим письмовим доказам, які у своїй сукупності підтверджують факт придбання та зберігання ОСОБА_24 майна, завідомо одержаного злочинним шляхом.
Крім того, зазначає, що незрозуміло з яких підстав суд визнаючи винуватим ОСОБА_10 (спізоди щодо автомобілів «ВАЗ 2113» з д/н НОМЕР_4 та «ВАЗ 21144» з д/н НОМЕР_6 ) повністю звільнив останнього від несення відповідальності за цивільними позовами, залишаючи це питання на майбутній розгляд щодо інших обвинувачених.
Також зазначає, що суд ухвалюючи вирок не вирішив питання щодо витрат на проведення експертиз.
В апеляційній скарзі з доповненням захисник ОСОБА_9 просить дослідити висновки судових автотоварознавчих експертиз № 21/12.2/50 від 11.02.2019 року і 21/12.2/56 від 13.02.2019 року, (т. 5 а.с. 13-15, 54-57) та надати їм правовому оцінку.
Скасувати оскаржений вирок та закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_10 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України за не доведенням його винуватості в інкримінованому правопорушенні. 
В обґрунтування своїх вимог вказує, що оскаржений вирок є незаконним з підстав невідповідності обвинувальних висновків суду, вказаних у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та не підтвердженням їх дослідженими достатніми і допустимими доказами, а також істотним порушенням процесуального права та не дотримання судової практики ВС з аналогічних правових підстав.
Зазначає, що у вироку відсутній належний аналіз доказів, а лише посилання на джерела доказів без розкриття їх точного змісту.
Вказує, що в мотивувальній частині вироку суд не надав об`єктивну і повну оцінку доказам на які вказувала сторона захисту, не навів у вироку доказів, які б беззаперечно вказували підтверджували винуватість ОСОБА_10 , не вказав переконливих мотивів для підтвердження своїх висновків. В порушення вимог ст. 374 КПК України не зазначив конкретних законних і належних підстав з яких визнав винуватість обвинуваченого, у зв`язку із чим вважає, що вирок суду ґрунтується на недопустимих доказах, а відповідно викладені висновки не відповідають фактичним обставинам справи.
Стверджує, що судом не зазначено в мотивувальній частині вироку, належних мотивів і законних підстав, щодо спростування правової позиції викладеної стороною захисту в ході судового слідства. 
Вказує, що стороною обвинувачення не було встановлено точну і конкретну суму завданої шкоди, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 198 КК України. Однак, згідно висновків судово-автотоварознавчих експертиз, №21/12.2/50 від 11.02.2019 року і 21/12.2156 від 13.02.2019 року, (т.5 а.с. 13-15, 54-57), була визначена середня ринкова вартість транспортних засобів, а не точна і безпосередня вартість конкретного колісного транспортно засобу. Також застосовувався метод порівняння з аналогічними ринковими зразками, тобто фактично було встановлено можливу вартість, а висновок експерта складено на припущеннях. 
Зазначає, що органом досудового розслідування не встановлена фактична вартість заподіяних збитків, які інкримінуються обвинуваченим, в тому числі точна вартість автомобілів, якими незаконно заволоділи обвинувачені, чи придбав ОСОБА_10 , як завідомо не обіцяне майно одержане злочинним шляхом, а відповідно не доведено склад кримінального правопорушення передбаченого ст. 198 чи 289 КК України.
Враховуючи викладене, захисник вважає, що кримінальне провадження, щодо ОСОБА_10 підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, за недоведеності його винуватості.
Крім того, вказує, що в мотивувальній частині оскарженого вироку, не вказано належним чином формулювання доведеного обвинувачення, його суті і точного змісту та не зазначено конкретної і фактичної шкоди заподіяної діями ОСОБА_10 в грошовому еквіваленті безпосередньо потерпілим. Заподіяна шкода, має істотне значення для правильного встановлення фактичних обставин справи, правильній кваліфікації правопорушення, а відповідно і вибору позиції захисту.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, вирок суду стосовно ОСОБА_25 скасувати в частині виправдання та ухвалити свій вирок в цій частині. При цьому, заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.
Потерпілий ОСОБА_8 залишив вирішення питання про задоволення апеляційних скарг на розсуд суду та зазначив, що претензій до обвинуваченого немає.
Обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу сторони захисту та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення. 
Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.
Положеннями ч. 1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
У відповідності до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.
За змістом ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. При цьому кожен доказ має бути оцінений з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Як убачається зі змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції, дослідивши докази, надані сторонами кримінального провадження, надав їм оцінку та дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_10 в частині обвинувачення за епізодами, пов`язаними з автомобілями «ВАЗ 2115» з д/н НОМЕР_1 , «ВАЗ 2111» з д/н НОМЕР_2 та «ЗАЗ ВІДА» з д/н НОМЕР_3 , у зв`язку з недоведеністю того, що в його діяннях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.
Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, за епізодами щодо автомобілів «ВАЗ 2113» з д/н НОМЕР_4 та «ВАЗ 21144» з д/н НОМЕР_6 , та звільнив його від покарання на підставі ч. 5 ст. 74, п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг прокурора та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що підстав для скасування чи зміни оскарженого вироку не встановлено.
Щодо апеляційної скарги прокурора
Доводи апеляційної скарги прокурора про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає необґрунтованими.
Суд першої інстанції належним чином дослідив докази, надані стороною обвинувачення, зокрема показання потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , показання свідка ОСОБА_20 , протоколи слідчих та процесуальних дій, у тому числі протоколи огляду місць подій, протоколи виявлення та вилучення транспортних засобів та їх складових частин, а також інші письмові докази, на які посилається прокурор.
При цьому суд першої інстанції не залишив зазначені докази поза увагою, а надав їм оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України та дійшов висновку про їх недостатність для доведення винуватості ОСОБА_10 поза розумним сумнівом за окремими епізодами.
Не погоджуючись із таким висновком, прокурор посилається, зокрема, на показання свідка ОСОБА_20 , надані ним під час досудового розслідування 14 січня 2019 року, та результати слідчого експерименту за його участю, які, на думку сторони обвинувачення, підтверджують участь ОСОБА_10 у всіх інкримінованих йому епізодах.
Разом із тим колегія суддів звертає увагу, що сам по собі факт надання свідком показань про обставини кримінального правопорушення не є достатньою підставою для висновку про доведеність вини обвинуваченого. Такі показання повинні оцінюватися у сукупності з іншими доказами кримінального провадження, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, узгодженості між собою та достатності для підтвердження обвинувачення саме поза розумним сумнівом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду 17 листопада 2020 року судом було досліджено показання ОСОБА_20 , надані ним під час досудового розслідування 14 січня 2019 року. Після оголошення зазначених показань свідок підтвердив обставини, викладені у протоколі його допиту, та зазначив про відсутність щодо нього будь-якого тиску.
Разом із тим суд першої інстанції не був зобов`язаний безумовно покласти зазначені показання в основу обвинувального вироку, оскільки відповідно до вимог ст. 94 КПК України оцінка доказів здійснюється судом за внутрішнім переконанням та у сукупності з усіма іншими доказами.
Колегія суддів погоджується з тим, що показання ОСОБА_20 та результати проведеного за його участю слідчого експерименту, будучи оціненими у сукупності з іншими доказами, не усувають наявних сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_10 саме за епізодами щодо автомобілів «ВАЗ 2115» з д/н НОМЕР_1 , «ВАЗ 2111» з д/н НОМЕР_2 та «ЗАЗ ВІДА» з д/н НОМЕР_3 .
Посилання прокурора на те, що за епізодами щодо автомобілів «ВАЗ 2113» з д/н НОМЕР_4 та «ВАЗ 21144» з д/н НОМЕР_6 суд першої інстанції поклався на показання ОСОБА_20 та інші докази і визнав вину ОСОБА_10 доведеною, не свідчить про суперечливість або неправильність висновків суду щодо інших епізодів.
Оцінка доказів здійснюється щодо кожного кримінального обвинувачення з урахуванням конкретних обставин його вчинення та сукупності доказів, які його підтверджують. Тому різна оцінка доказів за окремими епізодами сама по собі не свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону.
Колегія суддів також не погоджується з доводами прокурора про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням потерпілих, протоколам оглядів місць подій, протоколам виявлення та вилучення транспортних засобів та їх складових частин, а також іншим письмовим доказам.
Зазначені докази підтверджують окремі обставини щодо належності транспортних засобів потерпілим, їх вибуття з володіння останніх, виявлення та вилучення транспортних засобів або їх складових частин, однак самі по собі не доводять поза розумним сумнівом того, що саме ОСОБА_10 заздалегідь не обіцяно придбав, отримав чи зберігав майно, завідомо одержане кримінально протиправним шляхом.
За змістом ст. 198 КК України кримінальна відповідальність настає за заздалегідь не обіцяне придбання або отримання, зберігання чи збут майна, завідомо одержаного кримінально протиправним шляхом, за відсутності ознак легалізації такого майна. 
Отже, для встановлення в діях особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, має бути доведено, зокрема, факт вчинення відповідних дій щодо майна, одержаного кримінально протиправним шляхом, та обізнаність особи про його кримінально протиправне походження.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сукупність доказів, досліджених під час судового розгляду, не дає підстав для висновку про доведеність вини ОСОБА_10 поза розумним сумнівом за епізодами щодо автомобілів «ВАЗ 2115» з д/н НОМЕР_1 , «ВАЗ 2111» з д/н НОМЕР_2 та «ЗАЗ ВІДА» з д/н НОМЕР_3 .
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок у цій частині.
Доводи апеляційної скарги прокурора фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та необхідності надання їм іншої оцінки. Однак наведені прокурором доводи не містять переконливих аргументів, які б свідчили про те, що судом першої інстанції неправильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження або порушено вимоги кримінального процесуального закону.
За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування виправдувальної частини вироку та ухвалення нового обвинувального вироку щодо ОСОБА_10 колегія суддів не вбачає.
Щодо апеляційної скарги захисника
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про незаконність та необґрунтованість вироку в частині визнання ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, колегія суддів також вважає необґрунтованими.
Посилання захисника на те, що у вироку відсутній належний аналіз доказів, а суд обмежився лише посиланнями на джерела доказів, спростовуються змістом оскарженого судового рішення.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції навів встановлені ним фактичні обставини кримінального провадження, зазначив докази, на яких ґрунтуються його висновки, та надав оцінку цим доказам у їх сукупності.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд не зобов`язаний наводити у судовому рішенні дослівний зміст кожного доказу, однак повинен зазначити, які саме обставини ним встановлено та якими доказами вони підтверджуються, а також навести мотиви оцінки доказів.
Колегія суддів вважає, що зазначені вимоги судом першої інстанції дотримані.
Необґрунтованими є також доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено точну та конкретну суму шкоди, а тому не доведено складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.
Так, захисник посилається на висновки судових автотоварознавчих експертиз № 21/12.2/50 від 11 лютого 2019 року та № 21/12.2/56 від 13 лютого 2019 року, зазначаючи, що експертами визначено середню ринкову вартість транспортних засобів, а не їх точну фактичну вартість.
Однак зазначені доводи самі по собі не свідчать про недопустимість висновків експертиз або про недоведеність вини ОСОБА_10 .
Висновки експертів підлягають оцінці судом поряд з іншими доказами кримінального провадження та не мають наперед встановленої сили. Незгода сторони захисту з методикою проведення експертного дослідження або з отриманим результатом не є безумовною підставою для визнання такого доказу недопустимим.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що встановлення вартості транспортного засобу та встановлення обставин, які утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, є різними за своїм змістом питаннями.
Доведеність вини ОСОБА_10 за встановленими судом епізодами ґрунтується не на одному лише розмірі вартості транспортних засобів, а на сукупності досліджених судом доказів, яким суд першої інстанції надав відповідну оцінку.
Тому твердження захисника про те, що через визначення експертами середньої ринкової вартості транспортних засобів не встановлено складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, є безпідставним.
Не заслуговують на увагу і доводи захисника про те, що у вироку не наведено належного формулювання доведеного обвинувачення, його суті та точного змісту.
Зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції встановив обставини вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, зазначив відповідну правову кваліфікацію його дій за ст. 198 КК України та навів докази, якими підтверджуються його висновки.
При цьому суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_10 винуватим за окремими епізодами, не поклав на нього обов`язок доводити свою невинуватість, а виходив саме з доказів, наданих стороною обвинувачення.
Колегія суддів також не погоджується з доводами захисника про неврахування судом першої інстанції правової позиції сторони захисту.
Зі змісту вироку вбачається, що судом досліджено та оцінено докази, надані сторонами кримінального провадження, а висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_10 містять мотиви, з яких суд дійшов відповідного висновку.
Саме по собі те, що суд не погодився з позицією сторони захисту, не свідчить про невиконання ним вимог кримінального процесуального закону щодо мотивування судового рішення.
Щодо вимоги захисника про дослідження в суді апеляційної інстанції висновків судових автотоварознавчих експертиз № 21/12.2/50 від 11 лютого 2019 року та № 21/12.2/56 від 13 лютого 2019 року, колегія суддів зазначає, що необхідності в їх повторному дослідженні для правильного вирішення апеляційних скарг не встановлено, оскільки зазначені докази були предметом дослідження та оцінки суду першої інстанції, а доводи захисника щодо них не спростовують висновків оскарженого вироку.
Таким чином, доводи захисника не дають підстав для висновку про те, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини кримінального провадження або допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Колегія суддів також погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо звільнення ОСОБА_10 від покарання на підставі ч. 5 ст. 74, п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Підстав вважати, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність при вирішенні зазначеного питання, колегія суддів не встановила.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, а доводи апеляційних скарг прокурора та захисника не містять таких обставин, які б відповідно до ст. 409 КПК України були підставами для його скасування або зміни.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, які б вплинули або могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга захисника також задоволенню не підлягає.
Вирок Соборного районного суду міста Дніпра від 16 січня 2026 року щодо ОСОБА_10 за ст. 198 КК України є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_11 — залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 — залишити без задоволення.
Вирок Соборного районного суду міста Дніпра від 16 січня 2026 року відносно ОСОБА_10 , за ст. 198 КК України — залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4