ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/11530/25 Головуючий суддя І інстанції Демченко С. В.
Провадження № 22-ц/818/2884/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року  м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальовного Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект», в особі Варшавського Костянтина Антоновича на рішення Київського районного суду Харківської області від 16 січня 2026 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

30 жовтня 2025 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Сіті колект» Варшавський К.А. вернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3313944 від 06 грудня 2022 року у розмірі 114 867,90 грн та судові витрати, з яких: судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06 грудня 2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладений договір № 3313944 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами вказаного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалося надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Умовами договору встановлено, що сума кредиту становить 20 000 грн, строк кредитування – 359 днів, стандартна процентна ставка – 1,99%. Відповідно до умов договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за вказаним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку.
26 жовтня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт» укладений договір факторингу № 26102023, за умовами якого до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3313944 від 06 грудня 2022 року. 09 вересня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Профіт» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті колект» укладений договір факторингу № ДО-20250909/001 від 09 вересня 2025 року, за умовами якого до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті колект» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3313944 від 06 грудня 2022 року у розмірі 114 867,90 грн.
Представник позивача зазначив, що станом на день звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова компанія «Сіті колект» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 114 867,90 грн, а також судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2422, 40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду представник ТОВ «Сіті Колект»- Варшавський К.А. подав апеляційну скаргу.
Позивач не погоджується із зазначеним рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, формальним підходом до оцінки доказів та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. 
Вказує, що суд фактично встановив існування кредитного зобов`язання, факт отримання відповідачем грошових коштів та наявність заборгованості, однак відмовив у задоволенні позову виключно з підстав оцінки доказів правонаступництва, не надавши належної оцінки поданим договорам факторингу, реєстрам боржників та іншим письмовим доказам у їх сукупності.
Фактично суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість захисту права кредитора не через відсутність боргу або спірність зобов`язання, а виключно через технічний недолік доказової бази. Такий підхід створює ситуацію, коли формальна відсутність одного документа нівелює встановлену судом реальність існування порушеного майнового права.
Разом із цією апеляційною скаргою апелянт подає належним чином засвідчений витяг з реєстру боржників до договору факторингу між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт», який містить інформацію про боржника, номер кредитного договору та суму заборгованості. Саме відсутність цього документа суд першої інстанції визначив як ключову підставу для відмови у позові. Його ненадання на попередній стадії було зумовлене виключно технічними причинами, пов`язаними з особливостями подання матеріалів через електронну систему судочинства, що призвело до неналежного відображення повного змісту документа у матеріалах справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги у передбачених ст. 367 ЦПК України межах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду не відповідає.
Суд своє рішення мотивував наступним.
Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту відступлення ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт» права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 3313944 від 06 грудня 2022 року, а саме - позивач не надав до суду реєстр прав вимоги із зазначенням розміру заборгованостей позичальників, що встановлено п.1.1. договору відступлення прав вимоги № 26102023, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт».
Окрім того, долучений до матеріалів справи Реєстр боржників до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09 вересня 2025 року є нечитабельним, та з нього неможливо встановити, чи було передано право грошової вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Профіт» до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті колект» до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 3313944 від 06 грудня 2022 року та який розмір заборгованості існував у відповідача станови на день укладення договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09 вересня 2025 року.
Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Сіті колект» про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 3313944 від 06 грудня 2022 року не підлягають задоволенню, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаним договором матеріали справи не містять.
Проте погодитись з такими висновками суду не можна.
Спірні правовідносини врегульовані наступними нормами права.
Згідно з вимогами статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з вимогами частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг – це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.
На підставі п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту ст.610, ст.612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Судом на підставі наявних у справі доказів були встановлені наступні обставини справи.
06 грудня 2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладений договір № 3313944 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Положеннями п. 1.1. Договору встановлено, що укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», у тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефона клієнта, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
За змістом п. 1.2 Договору Товариство зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000 грн.
Відповідно до п. 1.3 Договору, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього договору, Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
Згідно з п. 1.4 Договору тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить – 1,99 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору; знижена процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується на таких умовах: якщо клієнт до 05 січня 2023 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі, не менше суми першого платежу, визначеного у Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт, як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.
Згідно з п. 1.5 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною процентною ставкою за весь строк кредиту 29 653,85 % річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 29 653,85 % річних.
Відповідно до п. 2.1 Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 .
Згідно з п. 2.2. Договору суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору.
Зазначений договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
06 грудня 2022 року ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписав Паспорт споживчого кредиту, зі змісту якого слідує, що відповідач ознайомився з основними умовами кредитування, інформацією щодо орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, із порядком повернення кредиту, а також наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3313944 від 06 грудня 2022 року ОСОБА_1 станом на 26 жовтня 2023 року має заборгованість у розмірі 114 867,90 грн, з яких: 19 999, 98 грн - заборгованість за тілом кредиту; 94 867,92 грн - заборгованість за відсотками.
26 жовтня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Профіт» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладений договір факторингу № 26102023, за умовами якого кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредиторами і боржниками.
09 вересня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Профіт» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті колект» укладено договір факторингу № ДО-20250909/001, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Профіт» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Сіті колект» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 3313944 від 06 грудня 2022 року містить основні істотні умови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування.
У вказаному кредитному договорі сторони погодили суму договору, строк дії договору, процентну ставку за користування позикою.
Суд встановив, що кредитний договір № 3313944 від 06 грудня 2022 року підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
За вказаних обставин суд вважав встановленим факт укладення між відповідачем та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» кредитного договору № 3313944 від 06 грудня 2022 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
В той же час, суд першої інстанції помилково вважав недоведеним факт відступлення права вимоги новому кредитору за вищевказаним договором факторингу.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України:
1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно до ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідно до ст. 101 ЦПК України оригінали або копії електронних доказів зберігаються у суді в матеріалах справи.
У даній справі позивач звернувся до суду та надіслав позов разом з доданими документами у електронній формі, через систему електронного суду, що передбачено ч.ч. 5, 6 ст. 43 ЦПК України. При цьому суд сформував справу у змішаній формі, але роздрукував не всі додані до позову документи, та на обґрунтування відмови у позові за недоведеності права вимоги у позивача зазначив, оскільки суд не змозі розібрати зміст реєстру боржників, який є додатком до договору факторинг, - суд всупереч вимог ст. 89 ЦПК України не звернув уваги, що до позову було долучена копія витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09 вересня 2025 року, та не надав їй належної оцінки у сукупності з іншими матеріалами справи. Так, у вказаній копії витягу з Реєстру зазначено прізвище, ім`я та батькові боржника – відповідача ОСОБА_1 , його ІПН, номер та дата вищевказаного кредитного договору, сума виданого кредиту та розмір повної заборгованості 114 867,90 грн, а також її складові частини: 19999, 98 грн основної суми боргу та 94867,92 грн. процентів.
Як зазначено вище, 09 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «Профіт» та ТОВ «ФК «Сіті колект» укладено договір факторингу №20250909/001(а. с.74 зворот – 76).
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Розділом 3 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п.3.1.3 право вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору, після чого фактор стає кредитором щодо боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами,. Разом з право вимоги до фактора переходить всіх інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором.
За таких обставин та відповідно до вказаних норм ст. 1077, 1078 ЦК України та умов договору факторингу, слід вважати доведеним передача позивачу права вимоги за договором кредиту, наведені з цього приводу висновку суду є безпідставними та належним чином не обґрунтовані.
Надана копія договору факторингу № 20250909/001 від 09.09.2025 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта, ТОВ «ФК «Профіт» до фактора, ТОВ «ФК «Сіті колект». 
Так само, копія реєстру боржників до договору факторингу, також містить підписи сторін (а.с. 78 зворот)
Матеріалами справи також підтверджено факт здійснення оплати за відступлення права вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Сіті колект» на рахунок ТОВ «ФК «Профіт» (а. с. 77).
При цьому ТОВ «ФК «Сіті колект» було надано суду саме витяг з Реєстру боржників від 09.09.2025 року, з огляду на те, що реєстр боржників містить персональні дані та інформацію про фінансову послугу інших фізичних осіб, розкриття даної інформації може порушити їх права.
Таким чином, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що у даному випадку позов разом з доданими до нього доказами були надані до суду в електронній формі за допомогою системи електронного суду, що не перешкоджало суду безпосередньо дослідити копію витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №ДО-20250909/001 від 09.09.2025, якщо роздруківка цих документів у паперовій формі виявилася неякісною. 
В свою чергу, відповідачем не було заявлено заперечень щодо укладення договору факторингу 09.09.2025 року.
Як зазначено вище, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору кредиту, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що також було встановлено судом першої інстанції.
З матеріалів справи також убачається, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 20 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.
Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.
Перевіряючи розрахунок заборгованості за кредитним договором, який, на думку позивача підлягає стягненню з ОСОБА_1 колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З умов договору убачається, що сума кредиту складає 20 000 грн, тип кредиту – кредит, строк кредиту (строк дії договору) – 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів.
Нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою – 1,99 % в день та зниженою процентною ставкою – 1,99% в день.
Довідкою про переказ грошових коштів підтверджено факт зарахування відповідачу 20 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_2 .
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Отже, з ОСОБА_1 підлягає до стягнення 20 000 грн заборгованості по тілу кредита, та 94864,92 грн відсотків.
В той же час, первісним кредитором не здійснювалося нарахування комісій, пені та інших штрафних санкцій по кредитному договору.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відтак, колегія суддів не входить в обговорення питання щодо нарахування штрафних санкцій та інших комісій за невиконання умов договору, у зв`язку з тим, що позивачем таких вимог не заявлялося.
На підставі викладеного, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, внаслідок чого помилився із застосуванням норм матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга представника ТОВ «ФК «Сіні колект» - Варшавського К.А. підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів вказує наступне.
З матеріалів справи убачається, що як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції позивачем було зроблено заяви щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем було надано: договір №25 про надання правової допомоги укладеного між ТОВ «ФК «Сіті колект» та адвокатом Бацюк О.М. ; завірену копію свідоцтва адвоката Бацюк О.М. № 69 від 15.02.2012 року; копію довіреності, виданої ТОВ «ФК «Сіті Колект» ОСОБА_2 ; копію прайс листа адвоката Бацюк О.М., копію заявки про надання правової допомоги,, витяг акту №8 про надання юридичної допомоги від 24.10.2025 копію платіжної інструкції №91 від 27.10.2025 року про сплату витрат на правову допомогу.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача коштів у розмірі 114867,90 грн заборгованості за кредитним договором.
З матеріалів справи убачається, що у зв`язку з апеляційним переглядом справи позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
За розгляд справи в суді першої інстанції позивач просив стягнути з відповідача витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.
При зверненні до суду з позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп, при цьому, при зверненні до суду з апеляційною скаргою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 633 грн 60 коп.
Отже, колегія суддів, доходить висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, у розмірі 5000 грн.
Крім того, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2422,40 грн, а також за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3633,60грн, що в загальному становить 6056 грн.
На підставі вищевикладеного, з відповідача, ОСОБА_1 на користь позивач підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 6056 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект», в особі Варшавського Костянтина Антоновича задовольнити.
Рішення Київського районного суду Харківської області від 16 січня 2026 року скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті колект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 114 867,90 грн, а також судові витрати, які складаються з судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 6056 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 24 липня 2026 року.

Головуючий –       В.Б. Яцина.

Судді -         Ю.М. Мальований.

О.В. Маміна.