Справа № 453/1359/26
№ провадження 2/453/1003/26

Р І Ш Е Н Н Я  
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

11 серпня 2026 року Сколівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Брони А.Л.
секретаря судового засідання – Бендеш А.І.,
без учасників справи,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Сколе в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -
в с т а н о в и в :
14.07.2026 року ОСОБА_3 в особі свого представника – адвоката Вуйцік Ольги Богданівни звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати за нею,  ОСОБА_4 , право власності на частку житлового будинку, позначеного у технічному паспорті під літ. «А-1», загальною площею 101,0 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як на належну їй частку у спільному майні подружжя.
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 14.07.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання.
Позовна заява обгрунтована наступним.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 24 травня 1967 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №3, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ».
У 1969 році подружжям ОСОБА_7 було побудовано житловий будинок загальною площею 101,0 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Факт будівництва саме в період шлюбу та належність будинку на праві спільної сумісної власності подружжя підтверджується довідкою Стрийського МБТІ від 03.07.2026 року №1955 та виписками з погосподарських книг.
Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім?ю УРСР, який діяв на момент будівництва спірного житлового будинку, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Статтею 28 КШС Української РСР визначалось, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Смерть одного з подружжя фактично припиняє правовий режим спільної сумісної власності та вимагає визначення й виділення особистої частки живого з подружжя (1/2 частини), яка належить їй за законом і не входить до спадкової маси.
За життя ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого належне йому майно заповів своїй дочці - ОСОБА_2 .
Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29.01.2016 року у цивільній справі №453/932/15-ц за ОСОБА_2 було визнано право власності на частку житлового будинку по АДРЕСА_1 з відповідною часткою господарських будівель та споруд, в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки саме така частка спадкового майна належала спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилась внаслідок його смерті.
Одночасно даним судовим рішенням було встановлено, що спірний житловий будинок фактично належав подружжю - ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , після смерті котрого відкрилась спадщина лише на 1/2 вказаного будинку і на таку частку за ОСОБА_2 судом було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом.
На підставі зазначеного вище рішення суду 16.03.2016 в Державному реєстрі речових прав було зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частку за ОСОБА_2 .
Відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, є преюдиційними, тобто вони є доведеними і не підлягають повторному доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки судовим рішенням визнано спріний будинок законним об?єктом нерухомості, а реєстраційними діями чітко розподілено правовий статус будинку, як спільної часткової власності, то, на переконання позивачки, інша 1/2 частка будинку за законом належить саме їй.
Згідно записів в погосподарських книгах с. Криве старостинського округу № 1 Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, що зберігається у с. Довжки, погосподарські номери 01-0176-01 та 01-0005-01 за 2016-2020 р.р. та 2026-20230 р.р., 1/2 частка спірного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд рахується за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується виписками з погосподарської книги №2 за вих. №164 від 02.07.2026 та №165 від 02.07.2026.
Однак, незважаючи на те, що позивач є законним володільцем частки спірного нерухомого майна, згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстроване не було, що підтверджується довідкою КП ЛОР «Стрийське МБТІ» №1955 від 03.07.2026.
Оскільки чоловік позивачки помер, оформити майно через нотаріуса за спільною заявою подружжя неможливо. Відсутність державної реєстрації права власності на 1/2 частку позбавляє позивачку можливості повноцінно розпоряджатися своїм майном. За таких обставин позивачкою обрано такий спосіб захисту як визнання права власності на нерухоме майно і обраний позивачкою саме такий спосіб захисту є ефективним, оскільки унеможливлює необхідність наступних звернень до суду.
Позивачка – ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але попередньо її представником – адвокатом Вуйцік О.Б. було подано до суду клопотання про розгляд справи без її участі та участі довірителя, зазначивши про те, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. 
Відповідач – ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, попередньо подавши заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає та не заперечує, щодо задоволення таких.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до вимог ч.ч.1,4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, - немає.
Врахуваши заяви сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 02 червня 1967 року Довжківською сільською радою Сколівського району Дрогобицької області, 24 травня 1967 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб (актовий запис №3).
За час шлюбу, а саме у 1969 році, подружжям ОСОБА_7 було побудовано житловий будинок, позначений у технічному паспорті літ. «А-1», загальною площею 101,0 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім?ю УРСР, який діяв на момент будівництва спірного житлового будинку, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Статтею 28 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР було визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . 
Смерть одного з подружжя фактично припиняє правовий режим спільної сумісної власності та вимагає визначення й виділення особистої частки живого з подружжя, яка належить їй за законом і не входить до спадкової маси.
За життя ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого належне йому майно заповів своїй дочці - ОСОБА_2 .
Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29.01.2016 у цивільній справі №453/932/15-ц за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 з відповідною часткою господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька - ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Одночасно, вказаним вище судовим рішенням було встановлено, що спірний житловий будинок фактично належав подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , після смерті котрого відкрилась спадщина лише на 1/2 вказаного будинку і, відповідно, на таку частку за ОСОБА_2 судом визнано право власності в порядку спадкування за заповітом.
На підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області від 29.01.2016 у цивільній справі №453/932/15-ц в Державному реєстрі речових прав було зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частку спірного житлового будинку за ОСОБА_2 .
Відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, є преюдиційними, тобто вони є доведеними і не підлягають повторному доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки наведеним вище судовим рішенням було визнано спірний будинок законним об?єктом нерухомості, а реєстраційними діями чітко розподілено правовий статус будинку, як спільної часткової власності, інша 1/2 частка за законом належить позивачці – ОСОБА_8 .
Згідно записів в погосподарських книгах с. Криве старостинського округу № 1 Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, що зберігається у с. Довжки, погосподарські номери 01-0176-01 та 01-0005-01 за 2016-2020 р.р. та 2026-20230 р.р., 1/2 вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд рахується за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується виписками з погосподарської книги №2 за вих. №164 від 02.07.2026 та №165 від 02.07.2026.
Однак, незважаючи на те, що позивач є законним володільцем частини спірного нерухомого майна, згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстроване не було, що підтверджується довідкою КП ЛОР «Стрийське МБТІ» №1955 від 03.07.2026.
Оскільки чоловік позивача помер, оформити право власності на спірну частку нерухомого майна в позасудовий спосіб за спільною заявою подружжя позивчака позбавлена можливості. Відсутність державної реєстрації права власності на 1/2 частку спірного житлового будинку позбавляє позивачку можливості повноцінно розпоряджатися своїм майном
Відповідно до ст. 41 Конституції України , ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.
Згідно приписів ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та визнання відповідачкою позовних вимог, виходячи з неможливості захисту права власності позивачки, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, як належну частку у спільному майні подружжя.
Керуючись ст. 328 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 90, 95, 258-259, 264-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд-
ВИРІШИВ :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_4 право власності на частку житлового будинку, позначеного у технічному паспорті під літ. «А-1», загальною площею 101,0 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як на належну їй частку у спільному майні подружжя.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя