ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 460/2059/26 пров. № А/857/28076/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача - | Шевчук С. М.
суддів - | Боршовського Т. І.
| Носа С. П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року у справі № 460/2059/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, 
місце ухвалення судового рішення | м. Рівне
Розгляд справи здійснено за правилами | спрощеного позовного провадження
суддя у І інстанції | Борискін С.А.
дата складання повного тексту рішення | 15.04.2026
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.10.2025 №172450010433 про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 22.09.2025 №38654/03-16 ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 12.09.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до загального страхового стажу періоди його догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку з 01.09.1992 по 02.01.1993 та з 01.11.1994 по 31.12.2003.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року у справі № 460/2059/26 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.10.2025 №172450010433 про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 22.09.2025 №38654/03-16 ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до страхового стажу періоди його догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку з 01.09.1992 по 02.01.1993 та з 01.11.1994 по 31.12.2003.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду Українив в Донецькій області судовий збір у розмірі 968,96 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу, оскільки Пенсійним органом не зараховано до загального страхового стажу періоди, зокрема, догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку з 01.09.1992 по 02.01.1993 та з 01.11.1994 по 31.12.2003, у зв`язку з тим, що посвідчення дитини від 31.05.1995 серії НОМЕР_1 не завірено печаткою. Таким чином, відповідач стверджує, що у спірних правовідносинах він діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та представник позивача повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка подає документи для призначення пенсії не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві чи навчальному закладі, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації такої установи не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.
Суд зазначив, що для зарахування стажу важливим є саме період догляду за дитиною, а не наявність/відсутність печатки у посвідченні дитини, потерпілої від Чорнобильської катастрофи.
Разом з тим, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Зважаючи на це, у відповідача не було підстав для відмови в зарахуванні періодів догляду ОСОБА_1 за дитиною, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, до досягнення 12-річного віку з 01.09.1992 по 02.01.1993 та з 01.11.1994 по 31.12.2003, а тому суд першої інстанції дійшов до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.10.2025 №172450010433 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання призначити йому з 12.09.2025 пенсію, то у задоволенні такої суд відмовив, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії. Суд вважав, що порушене право позивача у даному випадку підлягає захисту шляхом зобов`язання Пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.09.2025 позивач звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За принципом екстериторіальності подані позивачем документи для вирішення питання про призначення пенсії надійшли до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням відповідача від 27.10.2025 №172450010433 про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 22.09.2025 №38654/03-16 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу, оскільки Пенсійним органом не зараховано до загального страхового стажу періоди, зокрема, догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку з 01.09.1992 по 02.01.1993 та з 01.11.1994 по 31.12.2003, у зв`язку з тим, що посвідчення дитини від 31.05.1995 серії НОМЕР_1 не завірено печаткою.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За змістом статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Відповідно до статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з абзацом 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Тобто, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.
Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов:
1) початкова величина зниження пенсійного віку 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період;
2) проживання щонайменше 4 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 3 роки проживання, роботи.
Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 4 років.
Так, з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.10.2025 №172450010433 видно, що загальний період проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю складає 27 років 11 місяців 20 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 – 5 років 11 місяців 20 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Щодо доводів відповідача в частині не зарахування до страхового стажу періодів здійснення догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12 років з 01.09.1992 по 02.01.1993 та з 01.11.1994 по 31.12.2003, оскільки посвідчення дитини від 31.05.1995 серії НОМЕР_1 не завірено печаткою, то колегія суддів вказує на наступне.
Згідно пункту 13 статті 30 Закону № 796-ХІІ, потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.
Як визначено пунктом 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок № 637), час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.
При цьому, документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12- річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.
Так, судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії позивачем надані наступні документи: свідоцтво про укладення шлюбу позивача із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_3 та його посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи; трудова книжка дружини позивача Серія НОМЕР_2 , дата заповнення 31.05.1989; заява про підтвердження видачі посвідчення дитини, яка потерпіла внаслідок ЧАЕС від 08.08.2025; заява про підтвердження видачі посвідчення дитини, яка потерпіла внаслідок ЧАЕС від 18.09.2025; лист Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області від 22.09.2025 №Р-559/230; корінець довідки та протокол вручення республіканських посвідчень учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Окрім цього, із наявних в розпорядженні Пенсійного органу документів вбачається, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1992 по 02.01.1993, з 01.11.1994 по 31.12.2003 не перебував на роботі або ж не займався іншою діяльністю, яка може бути зарахована до загального страхового стажу.
Щодо посилання відповідача, що посвідчення дитини від 31.05.1995 серії НОМЕР_1 , не завірено печаткою, то вказане є формальною неточністю, яка не може бути підставою для відмови відповідача у зарахуванні періоду догляду за дитиною, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, до досягнення нею 12-річного віку, до страхового стажу позивача.
Колегія суддів зауважує, що саме на відповідача покладено обов`язок провести перевірку достовірності відомостей, що викликають певні сумніви чи мають певні недоліки в змісті, зокрема в випадку наявності розбіжностей в таких документах. Разом з тим, матеріали справи доказів здійснення такої перевірки не містять.
В цьому контексті, колегія суддів також відхиляє доводи про не зарахування до страхового стажу періоду здійснення догляду через відсутність у посвідченні дитини печатки чи її нечитабельність, оскільки відповідальність за неправильні зазначені дані в документах покладається на відповідний орган, відповідальний за заповнення таких документів.
Колегія суддів зауважує, що недотримання правил оформлення посвідчення не може мати негативні наслідки для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Особа не може відповідати за правильність та повноту оформлення посвідчення, водночас, неналежний порядок заповнення посвідчення з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача були відсутні підстави для відмови позивачу в зарахуванні періодів його догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку з 01.09.1992 по 02.01.1993 та з 01.11.1994 по 31.12.2003.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року у справі № 460/2059/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя | | С. М. Шевчук
судді | | Т. І. Боршовський
| | С. П. Нос