Справа № 456/4358/26
Провадження № 2-о/456/184/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року місто Стрий 

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Валовін Ю. В. ,
з участю секретаря    Байко В.З.,
заявниці      ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию заяву в порядку окремого провадження подану ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій сторін та учасників справи. 
Заявниця ОСОБА_1 просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , строком на 6 (шість) місяців із заборонами щодо:
- перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 ;
- наближення на 50 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , а саме: місце реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею;
- ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб.
В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначає, що потерпає від домашнього насильства зі сторони свого чоловіка ОСОБА_3 вже протягом року. Поведінка чоловіка негативно впливає на здоров?я та працездатність заявниці. Після щоденних скандалів, переслідувань, сварок, образ та погроз фізичною розправою з боку ОСОБА_3 , заявниця не може належним чином виконувати свої щоденні побутові обов?язки, оскільки чоловік не контролює свої вчинки. Зазначає, що неодноразово зверталась за захистом до правоохоронних органів протягом 2026 року, однак ОСОБА_3 не змінив своєї поведінки. Зокрема, 02.07.2026, 03.07.2026 ОСОБА_3 вчинив щодо заявниці домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав нецензурними словами, словесно принижував жіночу честь та гідність, погрожував фізичною розправою. ОСОБА_1 викликала працівників поліції, які склали стосовно ОСОБА_3 протоколи про адміністративне правопорушення про вчинення домашнього насильства та передали до суду. Таким чином, вважає що є особою, яка зазнала домашнього насильства, тому просить заяву про видачу обмежувального припису задовольнити.
Заінтересована особа своєї позиції щодо поданої заяви не висловила.

Заяви (клопотання) учасників справи, процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 29.07.2026 головуючим суддею в справі визначено суддю Валовін Ю.В. 
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.07.2026 заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 
Ухвалою суду від 03.08.2026 розгляд справи відкладено на 10.08.2026 у зв`язку з неявкою сторін.
Розгляд справи відбувся 10.08.2026 за участі заявниці ОСОБА_1 .
Заявниця в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, наполягала на негайному винесенні обмежувального припису, оскільки переживає за своє та дитини життя і здоров`я. Пояснила, що її чоловік ОСОБА_3 діючий військовослужбовець, коли він повертається додому у відпустку, то починає зловживати алкогольними напоями, стає агресивним та вчиняє психологічне насильство щодо неї у присутності малолітньої дитини. Таким чином, побоюючись за свою безпеку та безпеку дитини, заявниця ОСОБА_1 стверджує, що потребує захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»
Зважаючи на доводи заявниці, суд ухвалив здійснювати розгляд заяви за відсутності заінтересованої особи, який будучи належним чином повідомленим та обізнаним про час та дату розгляду заяви, в судове засідання не з`явився.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб та у сторін є спільна дитина, вони проживають за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно з інформації, наданої заступником начальника Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, щодо реєстрації звернень ОСОБА_1 судом встановлено, що остання неодноразово зверталася до поліції щодо того, що її чоловік військовий, який перебуває в алкогольному сп`янінні, дебоширить, словесно погрожує, кричить та ображає заявницю, зокрема, 02.07.2026 о 16:53 год., 02.07.2026 о 18:01 год., 03.07.2026 о 07:48 год., 03.07.2026 о 17:43 год., 03.07.2026 о 23:02 год.
Судом встановлено, що 02.07.2026 о 18:01 год. надійшло повідомлення зі службі 102 про те, що 02.07.2026 о 17:59 год. за адресою: АДРЕСА_1 , заявниця повідомила, що чоловік військовий, який перебуває в алкогольному сп?янінні, дебоширить, словесно погрожує. Зазначене звернення зареєстроване в ЄО Стрийського РУП ГУНП за № 9455 від 02.07.2026. Під час виїзду на місце події, працівниками поліції складено Форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, який скеровано на розгляд до Стрийського міськрайонного суду Львівської області.
Крім того, 03.07.2026 о 07:48 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 03.07.2026 о 07:46 год. за адресою: АДРЕСА_1 , заявниця ОСОБА_1 повідомляє, що чоловік військовий перебуває в стані алкогольного сп?яніння, дебоширить стукає у вхідні двері, кричить та ображає словесно заявницю. В квартирі присутня шестимісячна місячна дитина. ШМД непотрібно.т Зазначене звернення зареєстроване в ЄО Стрийського РУП ГУНІ за № 9474 від 03.07.2026. Під час виїзду на місце події, працівниками поліції складено Форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, який скеровано на розгляд до Стрийського міськрайонного суду Львівської області.
Відповідно до інформації, зазначеної на сайті Судової влади України, у провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебувають справи про адміністративні правопорушення № 456/4023/26 та № 456/4024/26 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Рішення у вказаних справах на дату розгляду заяви не винесені.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до п. 3, 4, 6, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Відповідно до частин першої, другої статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».
У свою чергу, як унормовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки суду за результатами розгляду заяви.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. 
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).
З огляду на викладене, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство щодо дружини ОСОБА_1 , що підтверджується, зокрема, інформацією Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про реєстрацію звернень ОСОБА_1 02.07.2026 о 16:53 год., 02.07.2026 о 18:01 год., 03.07.2026 о 07:48 год., 03.07.2026 о 17:43 год., 03.07.2026 о 23:02 год., наявністю в провадженні суду двох матеріалів справ про адміністративні правопорушення, що складені щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство), які підтверджують факт звернення заявниці за допомогою до правоохоронних органів, а відтак реальність її побоювань фізичної розправи. Таким чином, суд приходить до висновку, що продовження насильницької поведінки є реальним та підтверджується матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту від кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.
Зважаючи на те, що ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, заяви про те, що має намір змінити свою поведінку не подав, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення.
З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці.
Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави (ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України).

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити. 
Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , строком на 6 (шість) місяців із заборонами щодо:
- перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- наближення на 50 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , а саме: місця реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею;
- ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису в частині судового збору, віднести на рахунок держави.
Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 17.08.2026.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Заінтересована особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя      Юлія ВАЛОВІН