Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України 

Справа №377/341/26 
Провадження №2/377/410/26 

17 серпня 2026 року  Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої – судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання – Кононової Н.О., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

У С Т А Н О В И В:
До суду в підсистемі «Електронний суд» надійшла позовна заява, у якій позивач, від імені якого діє представник – адвокат Андрущенко Михайло Валерійович, посилаючись на статті 525, 526, 530, 610, 626, 628, 1049, 1050 ЦК України, просить стягнути із відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» заборгованість за договором надання грошових коштів у кредит № 8709620725 від 09.07.2025 в розмірі 34179 гривень, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2662,40 гривень.
В обґрунтування позову позивач послався на те, що 09 липня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 8709620725. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 2.2. договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 15 000 гривень шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки, вказаної відповідачем, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково, та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з пунктами 2.6.1., 2.6.2. та 2.6.3. цього договору і його додатків. ТОВ «ІННОВА-НОВА», як позикодавець, свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 15000 гривень. Відповідач всупереч умовам кредитного договору свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання грошових коштів у кредит станом на дату підготовки позовної заяви включно становить 34179 гривень, що складається із 15000 гривень заборгованості за тілом кредиту; 19179 гривень заборгованості за процентами, яка підлягає стягненню з урахуванням положень статей 525-526, 530, 610, 628, 1049-1050 ЦК України з відповідача на користь позивача ( а.с. 3-7).
Ухвалою судді від 05 травня 2026 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статі 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд справи на 02.06.2026. Вказаною ухвалою судді за клопотанням позивача, від імені якого діє представник – адвокат Андрущенко М.В., витребувано докази із АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( а.с.57-59). 
01 червня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 до суду в підсистемі «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву та додаткові письмові пояснення, в яких відповідач заперечував проти позовних вимог в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що 09.07.2025 о 16:29 він дійсно отримав на платіжну картку № НОМЕР_1 суму позики в розмірі 15000 гривень від позивача. Відповідач  належним чином виконував свої зобов`язання з повернення коштів, здійснивши 4 регулярні платежі на загальну суму 18 000 гривень, що чітко відображено у транзакційній історії та розрахунку заборгованості, наданому самим позивачем. Так, 08.08.2025 сплачено ним 4500 гривень, 08.09.2025 - 4650 гривень; 07.10.2025 - 4350 гривень; 06.11.2025 — 4500 гривень. Таким чином, відповідач не лише в повному обсязі повернув позивачу суму отриманого кредиту в розмірі 15000 гривень, але і додатково сплатив 3000 гривень. Позивач вимагає стягнути з відповідача ще 38 000 гривень процентів та штрафних санкцій, які безперервно нараховувалися протягом 2025–2026 років за ставками 1% та 0,87% на день. Ця вимога є грубим порушенням законодавства на ринку фінансових послуг. Так, 25 липня 2025 року Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України, на підставі власної заяви ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», ухвалив рішення відкликати ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом здійснювати діяльність з надання фінансової послуги – надання коштів у кредит та ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» виключено з Державного реєстру фінансових установ. З огляду на це, позивач мав законне право діяти, як фінансова установа та нараховувати передбачені договором проценти, виключно протягом 16 календарних днів — з моменту укладення договору - 09.07.2025 до моменту ухвалення рішення НБУ про анулювання ліцензії -25.07.2025. Положення договору щодо нарахування комісії за надання кредиту є нікчемними, тому безпідставно кредитодавцем зараховано сплачену їм суму в 2250 гривень в рахунок погашення комісії за надання кредиту ( а.с. 70-71, 73-74).
Ухвалою суду від 02 червня 2026 року оголошено перерву у судовому засіданні до 20 липня 2026 року ( а.с. 76-77).
08 червня 2026 року від представника позивача ТОВ «ІННОВА-НОВА» Андрущенко М.В. до суду в підсистемі «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. Відповідь на відзив обґрунтована тим, що підписуючи кредитний договір, позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним, та сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. 25 липня 2025 року на підставі власної заяви ТОВ «ІННОВА-НОВА» (попередня назва ТОВ «ІННОВА ФІНАНС») Національний банк України прийняв рішення відкликати ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом здійснювати діяльність з надання фінансової послуги – надання коштів та банківських металів у кредит. Також Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових установ ухвалив виключити ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» з Державного реєстру фінансових установ у зв`язку з відкликанням ліцензії на вид діяльності з надання фінансових послуг. Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» (в редакції, чинній станом на 29.08.2022), з дати, зазначеної у рішенні Регулятора про відкликання ліцензії чи виключення з ліцензії окремої фінансової послуги, але не раніше наступного робочого дня після дня прийняття такого рішення, фінансова компанія, ломбард не мають права здійснювати діяльність з надання фінансових послуг чи виключеного з ліцензії виду фінансової послуги (у тому числі укладати нові договори з надання відповідного виду фінансових послуг та/ або продовжувати строк дії укладених договорів з надання таких фінансових послуг, та/або збільшувати розмір зобов`язань за укладеними договорами з надання таких фінансових послуг). Зобов`язання за раніше укладеними договорами про надання такої фінансової послуги виконуються сторонами в повному обсязі до моменту виконання договору. При цьому, ані анулювання ліцензії, ані виключення кредитора з реєстру фінансових установ не припиняє зобов`язань боржника за відповідним кредитним договором, і не позбавляє кредитора права грошової вимоги і права на звернення до суду за її захистом, оскільки станом на момент укладення кредитного договору позивач мав статус фінансової установи і мав відповідну ліцензію. Закон України «Про споживче кредитування», зокрема частина п`ята статті 8, визначає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Також, окрім процентів за користування позикою, відповідачу нарахована комісія за надання кредиту, що становить 15% від суми наданого кредиту (15 000,00 /100% * 15% = 2 250 гривень) та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту згідно з пунктом 2.7. договору про надання грошових коштів № 8709620725 від 09.07.2025. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1, частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На підставі рішення загальних зборів учасників змінено найменування юридичної особи: Товариство з обмеженою відповідальністю з «ІННОВА ФІНАНС» на «ІННОВА-НОВА», у зв`язку із чим 08.09.2025 внесені відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача. Зміна найменування юридичної особи не припиняє дію договору, ордера на надання правничої допомоги: вони залишаються чинними до завершення повноважень адвоката у справі. Зміна назви юридичної особи не впливає на юридичну силу документа, виданого раніше, оскільки юридична особа залишається тією ж самою, а зміна найменування є інформаційною, а не визначальною для правоздатності( а.с. 87-89).
15 червня 2026 року від відповідача Юсупова С.І. до суду в підсистемі «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він не погодився з доводами позивача, наведеними у відповіді на відзив, та підтримав доводи, зазначені у відзиві на позовну заяву ( а.с. 100-102).
Судове засідання, призначене на 20 липня 2026 року, було знято з розгляду та призначено судове засідання на 04 серпня 2026 року ( а.с. 105).
Позивач свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином через електронний кабінет. В позовній заяві позивач, від імені якого діє представник – адвокат Андрущенко М.В., просив проводити розгляд справи без участі представника ТОВ «ІННОВА-НОВА».
Відповідач ОСОБА_1 у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце судовому засідання повідомлений належним чином через електронний кабінет. До суду подав заяву від 02.06.2026 про розгляд справи за його відсутності ( а.с. 86).
З огляду на положення частини першої статті 223 ЦПК України, неявка вказаних учасників справи в судове засідання, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11, та частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09 липня 2025 року  ОСОБА_1  в інформаційно-телекомунікаційній системі https://finsfera.ua заповнив анкету клієнта, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце реєстрації та місце проживання, РНОКПП, паспортні дані, інформацію про місце роботи та розмір щомісячного доходу, розмір бажаного кредиту – 15000 гривень ( а.с. 13).
09 липня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір надання грошових коштів у кредит №8709620725, паперова копія якого додана до позовної заяви, шляхом підписання сторонами електронними підписами одноразовим ідентифікатором, зокрема, відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 3818 (далі – кредитний договір № 8709620725).
Відповідно до пунктів 2.1.-2.2. кредитного договору № 8709620725 укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. Ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет, в порядку передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в Товаристві (в т.ч через месенджери). На умовах, встановлених договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
Як вбачається з пунктів 2.3.-2.5. кредитного договору № 8709620725, сума кредиту (загальний розмір) складає: 15000 гривень. Тип кредиту – кредит. Строк кредиту (строк дії договору) 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 дні (в). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору.
Згідно з пунктами 2.6.-2.7. кредитного договору № 8709620725, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 2.5. цього договору, та становить: 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього договору. В цей період можливе використання позичальником право користування кредитом за зниженою процентною ставкою; 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат, яка настане раніше); знижена процентна ставка 0,5% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо позичальник 08.08.2025 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, позичальник, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. 
Пунктом 2.7. кредитного договору № 8709620725 передбачено, що комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. 
В пунктах 3.1.-3.2. кредитного договору № 8709620725 зазначено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: № НОМЕР_2 . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 09.07.2025 або наступний за ним календарний день.
Додатком № 1 до договору про надання грошових коштів у кредит № 8709620725 від 09.07.2025 є Графік платежів( а.с. 32-33).
09 липня 2025 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором 4923, в якому викладено основні умови кредитування( а.с. 37-39).
16.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» (далі ТОВ «ФК «Контрактовий дім») та ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» укладено договір № 160523/1, відповідно до умов якого ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» доручає ТОВ «ФК «Контрактовий дім» здійснювати перекази коштів (платежів) з використанням реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до справи МПС для сервісів Visa Dire / Master Card Money Send( а.с. 16-19).
З інформації ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» № 21975 від 27.03.2026 вбачається, що 09.07.2025 о 16:29 було перераховано на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 гривень, номер транзакції 1637160283 ( а.с. 14-15).
З інформації АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-260513/65492-БТ від 22.05.2026 видно, що банківська картка № НОМЕР_4 емітована на ім`я ОСОБА_1 . По рахунку № НОМЕР_5 , який обслуговується за допомогою банківської картки № НОМЕР_4 , за період з 09.07.2025 по 11.07.2025 було зарахування грошових коштів в розмірі 15000 гривень ( а.с. 67-68).
Як зазначено у позовній заяві, на підставі рішення загальних зборів учасників змінено найменування юридичної особи з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА», – у зв`язку із чим 08.09.2025 відповідні зміни внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань( а.с. 35).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як зазначено у частини третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша цієї статті). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої цієї статті).
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з вимогами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом частини першої статей 626, 628, статті 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що договір надання грошових коштів у кредит № 8709620725 від 09.07.2025 було укладено в електронній формі.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У пункті 5 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами частини сьомої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону № 675-VIII).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них (частина п`ята статті 11 Закону України № 675-VIII).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII).
Згідно із частиною першою статті 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до Законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Частиною другою вказаною статті передбачено, що способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.
Пунктом 159 розділу VIII «Загальні правила документообігу за операціями з використанням платіжних інструментів» Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 за №164, передбачено, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
За змістом частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підтвердження своїх вимог позивачем надано паперову копію електронного договору надання грошових коштів у кредит № 8709620725 від 09.07.2025, підписаний 09.07.2025 о 16:28 позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 3818. Електронний договір містить особисті дані позичальника, реквізити паспорта, адресу місця реєстрації, РНОКПП. Доказів на спростування відповідності анкетних даних ОСОБА_1 в зазначеному договорі матеріали справи не містять.
Отже, для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до вимог статей 11 і 12 Закону № 675-VIII.
Таким чином, вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18.
Вказані обставини свідчать про належне укладення договору надання грошових коштів у кредит № 8709620725 від 09.07.2025, в тому числі погодження відповідача ОСОБА_1 з умовами вказаного договору, шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першою статті 626 цього Кодексу, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно із розрахунком заборгованості за договором надання грошових коштів у кредит № 8709620725 від 09.07.2025, що долучений до матеріалів справи, заборгованість за вказаним договором станом на 24.03.2026 становить 34179 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 15000 гривень, заборгованості за процентами 19179 гривень ( а.с. 50-53).
Із розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, вбачається, що відповідач за період дії кредитного договору 08.08.2025 сплатив 4500 гривень, з яких 2250 гривень зараховано на сплату процентів, 2250 гривень – на сплату комісії з надання кредиту; 08.09.2025 – 4650 гривень, які зараховано на сплату процентів; 07.10.2025 – 4350 гривень, які зараховано на сплату процентів; 06.11.2025 – 4500 гривень, які зараховано на сплату процентів, при тому що згідно з пунктом 6.1 договору № 8709620725 від 09.07.2025 та погодженого сторонами графіку платежів, такі кошти повинні вноситися відповідачем щомісячно. Не дивлячись на те, що станом на час розгляду справи в суді строк дії договору сплив, проте доказів виконання позичальником взятих на себе зобов`язань після 06 листопада 2025 року матеріали справи не містять і відповідач таких доказів суду не подав.
Таким чином, суд погоджується із нарахованою заборгованістю за процентами за користування кредитом станом на 24.03.2026 у розмірі 34179 гривень, оскільки такий розмір заборгованості відповідає погодженим сторонами умовам договору № 8709620725 від 09.07.2025 .
Так, пунктами 2.5, 2.6 договору № 8709620725 від 09.07.2025 визначено строк кредитування тривалістю 360 днів та встановлено фіксовану процентну ставку: 1 % за кожен день користування кредитом протягом перших 180 календарних днів із дати укладення договору та 0,87 % за кожен день користування кредитом починаючи зі 181 календарного дня і до закінчення строку дії договору або до дня фактичного повернення всієї суми кредиту. Також пунктом 2.6.2 договору № 8709620725 від 09.07.2025 передбачено умови застосування зниженої процентної ставки – 0,5 % в день.
Зазначені умови викладені безпосередньо в електронному договорі, підписаному відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, а тому були ним погоджені та відповідно до статей 526, 629 ЦК України є обов`язковими для виконання.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що заявлена до стягнення сума процентів визначена відповідно до розміру отриманого кредиту, погоджених процентних ставок та встановленого договором строку кредитування. 
Зокрема, за перші 180 днів користування кредитом проценти становлять 24750 гривень: з 09.07.2025 по 28.07.2025 та з 31.07.2025 по 07.08.2025 відповідно до положень пункту 2.6.2 договору проценти нараховувалися по 75 гривень в день (15000/100% х 0,5%), за 30.07.2025 та з 09.08.2025 по 05.01.2026 проценти нараховувалися по 150 гривень в день (15000/100% х 1 %), за наступні 78 днів користування кредитом проценти становлять 10179 гривень: з 06.01.2026 по 24.03.2026 по 130,50 гривень в день (15000/100 % х 0,87 %), всього нараховано процентів за користування кредитом за вказаний період – 34929 гривень.
Враховуючи, що відповідачем було сплачено за період з 08.08.2025 по 06.11.2025 15750 гривень, які зараховані на сплату процентів, то сума заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 09.07.2025 по 24.03.2026 становить 19179 гривень ( 34929 гривень – 15750 гривень).
Отже, доводи відповідача про те, що проценти нараховані всупереч умовам кредитного договору спростовуються матеріалам справи.
Розрахунок заборгованості здійснено в межах установленого договором строку кредитування, без нарахування процентів понад цей строк, із послідовним застосуванням саме тих процентних ставок, які визначені пунктом 2.6.1 договору № 8709620725 від 09.07.2025.
Отже, проценти за користування кредитом визначено відповідно до статтей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, статті 8 Закону Україн «Про споживче кредитування» та умов договору № 8709620725 від 09.07.2025.
Разом тим, надаючи оцінку доводам відповідача, наведеним у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив, щодо незаконності нарахування комісії за видачу кредиту, суд виходить з такого. 
Пунктом 2.7. договору № 8709620725 від 09.07.2025 передбачено нарахування комісії за надання кредиту в розмірі 15 % від суми наданого кредиту у день надання кредиту.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.
Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022року у справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У справі, що розглядається, в пункті 2.7 договору про надання грошових коштів у кредит № 8709620725 від 09.07.2025, передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми наданого кредиту, яка нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту.
Отже, пункт 2.7 укладеного між сторонами договору не містить зазначення переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту.Значення переліку таких банківських послуг не містить і паспорт споживчого кредиту та Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», які набули чинності з 17 листопада 2024 року ( а.с 37-39, 41-47). 
Оскільки надання кредиту це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, то така дія як надання кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця.
Суд звертає увагу, що комісія за надання кредиту в розмірі 15% від суми наданого кредиту є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. Крім того, позивачем у договорі не зазначено, які послуги надаюся за комісію пов`язану з наданням кредиту.
За таких обставин положення договору про надання грошових коштів у кредит № 8709620725 від 09.07.2025 про сплату позичальником на користь товариства комісії за надання кредитує нікчемними.
Таким чином, сплачену суму комісії в розмірі 2250 гривень необхідно зарахувати відповідно до умов пункту 6.6.1 вказаного договору на погашення суми кредиту і процентів за користування кредитом, тим самим зменшивши борг в розмірі 34179 гривень, який складається із заборгованості за тілом кредиту - 15000 гривень та заборгованості за процентами за користування кредитом - 19179 гривень на вказану суму. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором про надання грошових коштів у кредит № 8709620725 від 09.07.2025 розмірі 31929 гривень ( 34179 гривень – 2250 гривень).
Суд не бере до уваги заперечення відповідача про те, що з 26 липня 2025 року у зв`язку із відкликанням ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» ліцензії на діяльність фінансової компанії з правом здійснювати діяльність з надання фінансової послуги - надання коштів та банківських металів у кредит, припинися право нараховувати проценти, виходячи із такого. 
Як зазначено у відповіді на відзив, 25 липня 2025 року на підставі власної заяви ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» Національний банк України прийняв рішення відкликати ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом здійснювати діяльність з надання фінансової послуги - надання коштів та банківських металів у кредит.
Відповідно до пункту 826 глави 756 розділу ХІІ Положення про авторизацію надавачів фінансових послуг та умови здійснення ними діяльності з надання фінансових послуг, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2023 № 199 (зі мінами), Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» 25 липня 2025 року виключено з Державного реєстру фінансових установ у зв`язку з відкликанням ліцензії на вид діяльності з надання фінансових послуг на підставі рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг від 25 липня 2025 року.
Суд не заперечує зазначених обставин, оскільки вказана інформація дійсно присутня на офіційному веб-порталі Національного банку України та є загальнодоступною.
Із долученої до матеріалів справи виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» 08.09.2025 змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА».
Слід зазначити, що відповідно до частини четвертої статті 50 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії з дати, зазначеної у рішенні Регулятора про відкликання ліцензії чи виключення з ліцензії окремої фінансової послуги, але не раніше наступного робочого дня після дня прийняття такого рішення, фінансова компанія, ломбард не мають права здійснювати діяльність з надання фінансових послуг чи виключеного з ліцензії виду фінансової послуги (у тому числі укладати нові договори з надання відповідного виду фінансових послуг та/або продовжувати строк дії укладених договорів з надання таких фінансових послуг, та/або збільшувати розмір зобов`язань за укладеними договорами з надання таких фінансових послуг). Зобов`язання за раніше укладеними договорами про надання такої фінансової послуги виконуються сторонами в повному обсязі до моменту виконання договору.
Одночасно з тим, суд звертає увагу відповідача на те, що кредитні відносини між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» (ТОВ «ІННОВА-ФІНАНС» до перейменування) виникли 09 липня 2025 року під час укладення договору про надання грошових коштів у кредит №8709620725, тобто станом на дату укладення договору між сторонами, позивач мав чинну ліцензію на вид діяльності з надання фінансових послуг.
Таким чином, зобов`язання, яке виникло за раніше укладеним договором про надання грошових коштів у кредит №8709620725 від 09.07.2025, повинно виконуватися сторонами до моменту виконання договору. 
Як встановлено в судову засіданні з досліджених доказів, після закінчення строку дії договору про надання грошових коштів у кредит №8709620725 від 09.07.2025 позичальник зобов`язання належним чином не виконав, при цьому кредитодавець не продовжував строк дії укладеного договору та не збільшував розмір зобов`язань за укладеним договором, нарахування процентів за користування кредитом здійснено відповідно до положень укладеного договору про надання грошових коштів у кредит №8709620725 від 09.07.2025.
Інші доводи представника позивача, наведені у позовній заяві та у відповіді на відзив, і доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив, не впливають на висновки суду.
Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного договору про надання грошових коштів у кредит № 8709620725 від 09.07.2025, беручи до уваги, що позивачем надано достатні докази виникнення зобов`язання з укладеного договору та їх неналежного виконання відповідачем, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором про надання грошових коштів у кредит № 8709620725 від 09.07.2025, в розмірі 31929 гривень. 
В іншій частині позовні вимоги є недоведеними, доказами не підтвердженими, тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до платіжної інструкції № 164 від 26.03.2026 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 662,40 гривень (а.с.1). Вказана сума судового збору була зарахована до спеціального фонду державного бюджету України ( а.с. 2).
Згідно з пунктом 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).
Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 662,40 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з наступного розрахунку: 31929гривень х 100 %: 34179 гривень = 93,42 % (відсоток розміру задоволеного позову); 2 662,40 гривень :100 % х 93,42 % (відсоток розміру задоволеного позову ) = 2487,21 гривень (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).
За таких обставин необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2487,21  гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем, від імені якого діє представник – адвокат Андрущенко Михайло Валерійович, в поданій до суду позовній заяві зазначено про надання доказів про розмір витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення рішення, тому відповідно до частини сьомої статті 264 ЦПК України необхідно призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення, встановити строк для подання позивачем доказів щодо розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» заборгованість за договором надання грошових коштів у кредит № 8709620725 від 09.07.2025 в розмірі 31929  гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2487,21 гривень.
Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу на 01 вересня 2026 року об 11 годині 30 хвилин, яке буде проведено у залі Славутицького міського суду Київської області № 3.
Про дату, час та місце судового засідання повідомити учасників справи.
Встановити строк для подання позивачем доказів щодо розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу - п`ять днів після ухвалення рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Учасники справи:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова», код ЄДРПОУ 44127243, місцезнаходження: 04071, місто Київ, вулиця Верхній Вал, будинок 10, поверх 2, офіс 5.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення суду складено 17 серпня 2026 року. 

Суддя  Н. Ф. Теремецька