Справа №: 398/3754/26	

Провадження №: 2-а/398/132/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"21" липня 2026 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Шинкаренко І.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ГУНП в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 7268038 від 27.05.2026. Позовна заява обґрунтована тим, що 27.05.2026 він керував транспортним засобом та був зупинений на дорозі М30 Е50 802 км приблизно о 15 год. 40 хв. представниками Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, а саме сержантом поліції Ярмаком Д.В. На вимогу представитися представник поліції надав документи: посвідчення та спеціальний жетон. Підставу зупинки назвав згідно з п. 7 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Вказаний представник поліції висунув вимогу пред`явити водійське посвідчення, що було виконано. Позивач вказує, що попросив увімкнути камеру та підтвердити законність вимоги про зупинку, а саме, що на місці зупинки є мобільний блокпост та особа, що його зупинила, має на це повноваження коменданта. Можливості належним чином ознайомитися із повноваженнями позивачу не було забезпечено. В ході спілкування на місці зупинки представник Національної поліції змінив підставу зупинки з п. 7 на п.п. 2, 8 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме, що не працюють вогні автомобіля, вантаж закріплено з порушенням, висунув вимогу надати документи на вантаж. Пізніше представник Національної поліції знову змінив підставу та назвав п. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»: керування автомобілем у нетверезому стані, при цьому ознак сп`яніння не названо та запропоновано пройти медичне освідування у лікарні. На питання позивача щодо підстав зупинення його транспортного засобу позивач у відповідь отримав попередження про застосування спеціальних засобів. Після чого сержантом поліції Ярмаком Д.В. швидко здійснено розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та винесено постанову ЕНА № 7268038, попри те, що позивач від самого початку надав свої документи, на підставі яких представники поліції встановили його особу. Позивач вказує, що відеофіксація поліцейським не була безперервною з моменту початку виконання ним службових обов`язків, саме тому відеозаписом не зафіксовано, як позивач надав документи для ознайомлення та не відображено послідовності всіх подій. ОСОБА_1 вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а постанова складена з порушенням, оскільки висновки інспектора не відповідають фактичним обставинам справи, не було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано всіх обставин справи, а тому вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню. 
Ухвалою судді від 12.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також витребувано від Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області належним чином завірені копії матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 згідно постанови серії ЕНА № 7268038 від 27.05.2026.
17.06.2026 через систему «Електронний суд» представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, вважає, що вони є безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, поліцейський оцінив всі обставини справи установлюючи під час розгляду справи, докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Вважає, що стягнення застосоване без порушення в межах санкції частини 1 статті 126 КУпАП, за якою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства. Крім того, зазначає, що на підставі п.п. 2.1 розділу 2 «Обов`язки і права механічних транспортних засобів» Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон). ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат “Зелена картка”) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). Відповідно до п.п. а п. 2.4 ПДР України - на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. З вищевикладеного вбачається, що винесена постанова про правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Також до суду надішли витребувані матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а саме відеозапис з нагрудної бодікамери за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від учасників справи не надходили.
За таких обставин, суд вирішує справу без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши та проаналізувавши подані сторонами заяви по суті справи, судом встановлено наступне.
Відносно ОСОБА_1 27.05.2026 року поліцейським офіцером громади Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області сержантом поліції Ярмаком Д.В. винесена постанова серії ЕНА № 7268038 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а саме, що 27.05.2026 о 16 год. 19 хв. на автодорозі М30 Е50, 802 км, водій, керуючи транспортним засобом, відмовився надавати посвідчення на законну вимогу поліцейського, чим порушив п. 2.4.а ПДР України – керування транспортним засобом особою, не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаною постановою водія притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.
Позивач, вважаючи неправомірно винесеною вказану постанову звернувся до суду із цим позовом.
Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно пп. «а» п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Згідно з п. 1.10. ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
У відповідності із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У відповідності до положень ст.ст. 251, 280 КУпАП відповідач повинен довести обставини, які визначаються ч.1 ст.126 КУпАП як підстави для притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх
справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).
Так, судом під час розгляду справи досліджено наданий відеозапис щодо обставин вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та встановлено, що він всупереч вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису не є повним та не та відображає послідовно всіх обставин події.
Оцінюючи як доказ надані до суду відеоматеріали в межах розгляду справи щодо скасування постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд встановив наступні обставини. Відеозаписом не зафіксовано руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 до моменту зупинки такого транспортного засобу працівниками поліції, а відеозапис починається з моменту, коли поліцейський здійснює ввімкнення технічного пристрою відеозапису та його закріплення на формений одяг. Після чого відображається вантажний автомобіль, який перебуває у нерухомому стані на проїзній частині та поруч перебувають службові автомобілі Національної поліції та поліцейські. Вказаний вантажний автомобіль здійснив з`їзд на край проїзної частини та зупинився, до транспортного засобу підійшов поліцейський, який повідомив про здійснення відеофіксації та причини зупинки транспортного засобу, а саме п. 7 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та наявність технічної несправності автомобіля у виді непрацюючого правого габаритного ліхтаря. Також поліцейський висловив вимогу про пред`явлення водієм документа, що посвідчує особу, а саме посвідчення водія, поліс обов`язкового страхування та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, на що водій відказав, що вже пред`являв посвідчення водія, на що поліцейський заперечив надання водієм посвідчення та повідомив, що у разі його ненадання відносно водія буде складено адміністративний матеріал. Крім того працівник поліції висловив підстави вважати, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння у зв`язку з наявністю ознак такого та запропонував проїхати до медичного закладу для проходження огляду. Поліцейський повідомив водію, що останній порушує п. 2.4 ПДР України, не надаючи документи. На що водій повторно сказав, що вже пред`являв посвідчення водія при зупинці. Пізніше поліцейський здійснив розгляд справи та виніс постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
З доводів, зазначених позивачем, вбачається, що він заперечує свою відмову від пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія, вважає, що відеозапис є неповним та не містить всіх фактичних обставин справи, а відтак вбачає підстави для скасування винесеної постанови.
Суд також звернув увагу, що у постанові, що оскаржується, наведені персональні дані ОСОБА_1 та вказано на підставу їх встановлення: посвідчення водія НОМЕР_1 .
За таких обставин, суд доходить висновку, що поліцейські встановили особу водія на підставі пред`явленого ним посвідчення водія, що однак не було зафіксовано за допомогою спеціального технічного пристрою відеозапису.
Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Оскільки відеозапис не відображає всіх фактичних обставин справи, керуючись принципом диспозитивності та свободою сторін в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, вважає, що відповідачем належними та достатніми доказами не спростовано твердження позивача про відсутність в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
До цього ж у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 у справі № 463/1352/16-а зазначено, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Поліцейський, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати та пред`явити суду докази, які б з належною достовірністю та переконливістю підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.
За правилами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, дійшов до висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати своє рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. 
Таким чином, інші аргументи, наведені позивачем, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними та не спростовують висновку суду щодо відсутності складу правопорушення.
Щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат суд, зазначає наступне.
Згідно з ч.1 та ч.3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки адміністративний позов задоволено на користь позивача, та враховуючи те, що останнім здійснена сплата судового збору у розмірі 665,60 грн, вони підлягають стягненню на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції як юридичної особи та розпорядника бюджетних коштів.
Керуючись ст. 5, 9, 77, 139, 242-246, 268, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ
Позов задовольнити.
Скасувати постанову поліцейського офіцера громади Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області сержанта поліції Ярмака Дмитра Вікторовича серії ЕНА № 7268038 від 27 травня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження по справі.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 21 липня 2026 року.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, код ЄДРПОУ 40108709, адреса місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Віктора Чміленка, буд. 41.

Суддя І.П. Шинкаренко