ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
13 липня 2026 року (09:55)	Справа № 280/3311/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ІНКОРТ, ЛТД» (вул.Стуса Василя, буд. 8А, м. Запоріжжя, 69123, код ЄДРПОУ 19265965) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул.Антоновича, буд.51, м.Київ, 03150; код ЄДРПОУ 39816845) в особі Управління державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (вул.Домаха, буд.8, м.Запоріжжя, 69118) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:
13.04.2026 через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ІНКОРТ, ЛТД» (далі – позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (далі – відповідач), в якій позивач просить: визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 021057 від 10.03.2026.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно Акту рейдової перевірки №ОАР021318 констатовано порушення позивачем ст.34 Закону №2344, п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом МТУ №363 від 14.10.1997, яке полягає у тому, що «перевізник не забезпечив водія оформленою товарно-транспортною накладною на вантаж», чим нібито порушив ст.48 Закону №2344, відповідальність за що передбачена абзацом третім пункту першого статті 60 Закону №2344. Інспектором в Акті зазначається про те, що порушенням була відсутність такого документа для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, як «товарно транспортна накладна на товар» (далі – ТТН), проте таке твердження не відповідає фактичним обставинам. Так, після зупинки транспортного засобу на вимогу посадової особи Управління, водієм були пред`явлені особисті документи, реєстраційні документи на транспортний засіб та товарно-транспортна накладна на перевезення вантажу, що не заперечується відповідачем (відеозаписом) та підтверджується матеріалами перевірки. Під час перевірки наданих документів посадовою особою Управління було виявлено, що пред`явлена водієм оформлена товарно-транспортна накладна на товар, що перевозився, містила помилку: в графі ТТН «транспортний засіб» був зазначений державний реєстраційний номер іншого автомобіля тієї ж марки того ж підприємства – ТОВ «Фірма «Інкорт, Лтд». Пояснення щодо такої розбіжності були одразу надані водієм під час перевірки та зазначені ним в Акті: водій пояснив, що забув повідомити відповідального представника товариства, яким оформлюються документи на маршрут, про те, що перевезення буде виконуватися на іншому автомобілі ГАЗ, оскільки автомобіль ГАЗ, дані якого зазначені в ТТН, знаходився на ремонті. Разом з цим позивач просить взяти до уваги (про що також зазначено водієм на Акті), що виявлене порушення було усунене ще до складення Акту, тобто в процесі (на момент) перевірки була пред`явлена належним чином оформлена ТТН, в якій виправлені реєстраційні дані автомобіля. Отже, на момент перевірки у водія позивача була наявна ТТН, оформлення якої взагалі не було обов`язковим, містила всі дані і реквізити, що дозволяють ідентифікувати господарську операцію з поставки товару і перевезення: вантажовідправника та вантажоодержувача, відомості про супровідні документи та предмет постави, дані автомобіля (марка, тип, вага, повна маса), тощо. Помилка в реєстраційних даних автомобіля, яким здійснювалася доставка товару, в ТТН не має істотного значення, оскільки не змінює суті господарської операції з поставки товару і не перешкоджає ідентифікації учасників цієї операції. Таким чином, не можна стверджувати, що у водія на момент перевірки була відсутня ТТН, оскільки ТТН була наявна, дозволяла визначити суть господарської операції та ідентифікувати особу, що здійснювала доставку товару, а окрема помилка в ТТН була виправлена до її актування. Зауважує, що Верховний Суд неоднократно висловлював та послідовно дотримується позиції, що формальні недоліки в оформленні документів не роблять їх автоматично недійсними, якщо ці документи відображають реальну подію або операцію. Суд застосовує принцип пріоритету змісту над формою, згідно з яким сутність правовідносин має більшу вагу, ніж технічні помилки. Отже, спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 20.04.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
28.04.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №22922), в якому останній зазначає, що керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком №1567, 19.02.2026 посадовими особами відповідача проводилася рейдова перевірка на а/д М-18 та 19.02.2026 був зупинений транспортний засіб марки ГАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить ТОВ «ФІРМА «ІНКОРТ, ЛТД», використовується у своїй господарської діяльності ТОВ «ФІРМА «ІНКОРТ, ЛТД». На момент проведення перевірки було встановлено: відсутність у товарно-транспортній накладній №Р7 449 від 19.02.2026 відомостей автомобіль: марка модель, реєстраційний номер. У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, державним інспектором було складено акт №ОАР 021318 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.02.2026, зі змістом якого водій був ознайомлений та надав наступні пояснення: «на момент зупинки було ТТН іншого автомобіля яке зламалося, на час складання акту ТТН на цей автомобіль привезли бо я забув попередити оператора що я на іншому автомобілі». Щодо надання під час перевірки іншої товарно-транспортної накладної зазначає, що під час рейдової перевірки водієм була надана саме товарно-транспортна накладна №Р7 449 від 19.02.2026. Коли інспектором були вказані порушення вимог Закону, та що буде складений акт, водій зателефонував, та попросив підвезти виправлену ТТН. Під час складання акту підвезли та надали іншу накладну. Інспектором під час рейдової перевірки повідомлялось неодноразово, що повинні бути документи на момент перевірки, а не підвезенні, що підтверджується відеозаписами з боді-камери інспектора Укртранспбезпеки. Відповідно до ст.49 Закону №2344, водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За приписами ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Суд, оцінивши повідомлені учасниками справи обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
19.02.2026 співробітниками Управління державного нагляду (контролю) Запорізькій області проведено рейдову проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено Акт №ОАР 21318.
В ході перевірки транспортного засобу марки ГАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 встановлено, що він належить ТОВ «ФІРМА «ІНКОРТ, ЛТД», використовується у своїй господарської діяльності ТОВ «ФІРМА «ІНКОРТ, ЛТД». На момент проведення перевірки було встановлено, що під час надання послуг з перевезень вантажів перевізник не забезпечив водія оформленою товарно-транспортною накладною на вантаж, чим порушено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
У графі пояснення водія про причини порушень зазначено «на момент зупинки була була ТТН на інший автомобіль, який зламався на час складання акту ТТН на цей автомобіль привезли, бо я забув попередити оператора, що я на іншому автомобілі».
Як вбачається з товарно-транспортної накладної №Р7 449 від 19.02.2026 у графі автомобільний перевізник та вантажовідправник зазначено ТОВ «Фірма «Інкорт, Лтд» (а.с.54).
10.03.2026 Управління державного нагляду (контролю) Запорізькій області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ021057, якою за порушення ст.34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн (а.с.13).
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження. 
Аналіз положень ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», дає підстави для висновку, що у товарно-транспортній накладній повинні міститися відомості, зокрема про транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто.
Такі відомості повинен зазначити вантажовідправник, оскільки саме він у розумінні Закону вважається особою, відповідальною за оформлення товарно-транспортної накладної.
При цьому, як встановлено судом, водієм позивача при рейдовій перевірці була надана товарно-транспортна накладна №Р7 449 від 19.02.2026, однак в акті перевірки №ОАР №021318 зазначено про відсутність на момент перевірки оформленої товарно-транспортної накладної на вантаж. 
Зі змісту ТТН №Р7 449 від 19.02.2026 судом встановлено, що перевізником та вантажовідправником є ТОВ «Фірма «Інкорт, Лтд».
Отже, обов`язок із заповнення ТТН та зазначення у ній необхідних відомостей покладається на вантажовідправника, яким і є позивач, однак відповідальність перевізника на підставі норм ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» настає лише у випадку здійснення перевезень за відсутності ТТН, а не за порушення правил її оформлення.
Цей висновок узгоджується із нормами Наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні» (надалі - Правила № 363).
Так, згідно з п. 11.3 Правил № 363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.
Відповідно до п. 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Водночас, загальними нормами Правил визначено, що товарно-транспортна накладна є документом на вантаж, а не документом, який визначає автомобільного перевізника.
Згідно з абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, неналежне оформлення товарно-транспортної накладної вантажовідправником не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.
Разом з цим, суд зауважує, що відповідальність перевізника відповідно до приписів ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» настає за перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, а не за наявність неналежно оформлених документів. 
Суд вказує, що штраф застосовується, а відповідно і Акт перевірки складається за відсутність документа на момент перевірки, а не за відсутність будь-якої інформації в ньому. 
Помилка в реєстраційних даних автомобіля, яким здійснювалась доставка товару, не може свідчити про дефектність товарно-транспортної накладної та, як наслідок, її відсутність.
Верховний Суд неодноразово висловлював та послідовно дотримується позиції, що формальні недоліки в оформленні документів не роблять їх автоматично недійсними, якщо ці документи відображають реальну подію або операцію. Суд застосовує принцип пріоритету змісту над формою, згідно з яким сутність правовідносин має більшу вагу, ніж технічні помилки.
Зокрема, у постанові від 30.10.2025 у справі №380/27500/23 Верховний суд зазначив: «Певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, у тому числі видаткових та товарно транспортних накладних, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, а також підтверджують фактичне здійснення таких операцій» 
Так само, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 19 лютого 2026 року у справі № 580/12767/24 зазначив, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Таким чином, суд погоджується із позивачем із тим, що достатньою і такою, що ґрунтується на Законі України «Про автомобільний транспорт», підставою для відповідальності перевізника є виключно фізичне не існування у його водія на момент проведення перевірки такого документу як товарно-транспортна накладна, а не певні формальні недоліки у її заповненні.
З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 021057 від 10.03.2026 відповідачем прийнято не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже вона є не правомірною.
Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.
У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно із пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Часиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ІНКОРТ, ЛТД».
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 КАС України). Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. 
За таких обставин, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 143, 243-246 КАС України, суд, –

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ІНКОРТ, ЛТД» (вул.Стуса Василя, буд. 8А, м. Запоріжжя, 69123, код ЄДРПОУ 19265965) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул.Антоновича, буд.51, м.Київ, 03150; код ЄДРПОУ 39816845) в особі Управління державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (вул.Домаха, буд.8, м.Запоріжжя, 69118) про визнання протиправною та скасування постанови, – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 021057 від 10.03.2026, винесену Управлінням державного нагляду (контролю) у Запорізькій області.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ІНКОРТ, ЛТД» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 13.07.2026. 

Суддя Ю.В. Калашник