25.08.26
22-ц/812/1840/26
Провадження № 22-ц/812/1840/26 Головуючий суду першої інстанції Волощук О.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2026 року м. Миколаїв Справа № 486/531/26
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого - Царюк Л.М.,
суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , на рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 червня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Волощук О.О., в залі судового засідання в м. Південноукраїнськ, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивований тим, що 18 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів») та ОСОБА_1 укладено договір позики № 3286826 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до пункту 2 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 12 000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики.
Позикодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 12 000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок, котрий надано позичальником та міститься в реквізитах договору позики. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав. 
10 липня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 10072020. 
30 червня 2021 року між сторонами за договором факторингу було підписано реєстр прав вимоги № 119, відповідно до якого право вимоги за договором позики від 18 листопада 2020 року № 3286826, перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал». 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору у неї утворилась заборгованість, яка станом на 30 червня 2021 року (дата відступлення права вимоги) становить 30 587.60 грн та складається з: заборгованості за основним боргом - 12 000 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за увесь час користування кредитними коштами - 18 587.60 грн.
Посилаючись на викладене ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просило суд стягнути з ОСОБА_3 на їх користь заборгованість за договором позики в загальному розмірі 30 587.60 грн. 
Рішенням Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 червня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором від 18 листопада 2021 року № 3286826 у розмірі 30 587.60 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 12 000 грн; заборгованості за відсотками 18 587.60 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 2 662. 40 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 3 000 витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за договором факторингу від 10 липня 2020 року № 10072020 відповідає статті 514 ЦК України, не спростована презумпція правомірності договору факторингу.
ТОВ «ФК «Профіт Капітал» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 листопада 2020 року № 3286826 
Отже, ТОВ «ФК «Профіт Капітал», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором від 18 листопада 2020 року № 3286826 у відповідних сумах, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем не надано суду, як вимагає процесуальний закон, нотаріально завірених копій Договору позики та Договору факторингу, не надано оригінали первинних бухгалтерських документів на підтвердження банківських операцій по руху грошових коштів.
Зміст наданого позивачем розрахунку заборгованостісвідчить про те, що позичальнику були нараховані проценти в загальній сумі 18 587. 60 грн за період з 18 грудня 2020 року по 23 березня 2021 року, тобто за 122 днів, а не за 30 днів, як то передбачено умовами пункту 2 Договору позики.
При цьому, суд не врахував, що згідно цього розрахунку вказані проценти нараховані саме як за строкове користування позикою, оскільки в графі «Відсотки за понадстрокове користування» не проставлено значення.
Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право нараховувати проценти, то з 18 грудня 2020 року позикодавець і позивач не мають законних підстав нараховувати відсотки, передбачені Договором позики від 18 листопада 2020 року № 33286826. При цьому позивач не звертався з вимогою про захист своїх прав в порядку, передбаченому частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вищенаведене унеможливлює визнання ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів», ТОВ «ФК «Профіт Капітал» кредиторами ОСОБА_1 у частині заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування.
Однак суд першої інстанції не взяв це до уваги, безпідставно відкинув доводи відповідачки.
Позивачем у позовній заяві не наведено жодних обґрунтувань на підставу нарахування позичальнику відсотків саме за базовою процентною ставкою 1,99% в день, а не за зниженою процентною ставкою 0,59% у день, яка погоджена сторонами в пункті 2 договору.
Отже, обґрунтованим є нарахування процентів за користування позикою за Договором позики від 18 листопада 2020 року № 33286826 за строк 30 днів у розмірі 2 124.00 грн, що з урахуванням тіла позики відповідає орієнтовній загальній вартості позики в 14 124.00 грн, визначеній у пункті 2 договору.
Суд зробив помилковий висновок щодо доведеності правильності розрахунку заборгованості щодо нарахування відсотків за користування запозиченими коштами. 
Суд не врахував, що Реєстр боржників - це не окремий договір, а лише невід`ємний додаток, який конкретизує перелік уступлених боргів. Він не може «виправляти» фундаментальну помилку укладення договору, якщо на момент його підписання предмету договору (кредиту ОСОБА_1 ) ще не існувало.
До позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 листопада 2020 року № 3286826, оскільки кредитний договір був укладений 18 листопада 2020 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору ТОВ «ФК «Профіт Капітал», позивачу по справі, було передано право вимоги за кредитним договором, був укладений 10 липня 2020 року, тобто до укладення кредитного договору. 
Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Суд не з`ясовував обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу, що вказує на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи
На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 18 листопада 2020 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3286826 (далі - Договір), відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовах договору строк, для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (пункт 1 Договору).
Відповідно до пункту 2 Договору кредиту, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 12 000 грн, строк позики (строк Договору) складає 30 днів, із відповідною процентною ставкою (базова)/ день 1,99% (фіксована), знижена процентна ставка/день 0,59%. Процентна ставка за понад строкове користування позикою (її частиною) за день 2.70%. Орієнтовна річна процентна ставка 215.35%. Орієнтовна загальна вартість позики 14 124 грн.
Пунктом 3 Договору передбачено, що проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.
Відповідно до пункту 4.2. Договору кредиту позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі.
Згідно з пунктом 5 Договору кредиту визначено, що цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим Договором (пункт 6 Договору).
Зміна або припинення в односторонньому порядку договірних зобов`язань повністю чи частково, а також одностороння відмова від їх виконання, не допускається, якщо інше не встановлено Законом чи Правилами (пункт 7 Договору).
Позичальник несе повну відповідальність перед позикодавцем за повернення позики, сплати процентів та належне виконання зобов`язань за цим Договором усім своїм майном. Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачену положеннями цього Договору, Правилами та чинного законодавства (пункт 8 Договору).
Місцем виконання цього Договору є місце знаходження позикодавця. Претензії приймаються за адресою позикодавця (пункт 9 Договору).
Інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною цього Договору (пункт 10 Договору).
Позикодавець на виконання умов Договору 18 листопада 2020 року надав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 12 000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок, який надано останньою та міститься в реквізитах Договору позики, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою від 02 грудня 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Фінекспрес», яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку та умов договору про переказ коштів від 23 січня 2018 року № 23-01-18/5 укладеного між компанією та ТОВ ««1 Безпечне Агентство необхідних кредитів».
Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів», підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з якою укладено Договір ідентифікований ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦІ у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор - hVbWA6cyk3, час відправки ідентифікатора позичальнику 18 листопада 2020 року 14:57:39, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позичальниця не заперечувала обставин укладення Договору та отримання коштів.
З розрахунку заборгованості за договором від 18 листопада 2020 року № 3286826 станом на 30 червня 2021 року становить 50 587.60 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 12 000 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за увесь час користування кредитними коштами - 18 587.60 грн.
10 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (Фактор) та ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу № 10072020, за умовами якого фактор набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників.
Відповідно до Реєстру прав вимог від 30 червня 2021 року № 119 до договору факторингу № 0072020 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором позики від 18 листопада 2020 року № 3286826 у сумі 30 587.60 грн.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно з частинами 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з частиною 1 статті 367, частиною 1 статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої не відповідає.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України (тут і далі - у редакції, на час укладення договору кредиту) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За правилами статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям Закону України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII "Про електронну комерцію" (далі - Закон № 675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Положеннями статті 3 Закону № 675-VIII (тут і далі - у редакції, чинній на час укладення договору кредиту) передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статей 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керувався тим, що укладення Договору шляхом його підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, а також отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 12 000 грн підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
Отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 12 000 грн підтверджено довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІНЕССПРЕС» про перерахування ОСОБА_1 суми позики у розмірі 12 000 грн за Договором від 18 листопада 2020 року, платіж від 18 серпня 2021 року номер платежу 5а01еееb-afac-4b6e-8d59-22336aefeff4, отримувач Федорова Ольга ЕПЗ, на платіжну карту номер НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 на виконання умов Договору сплатила 5 886.40 грн, а саме: 16 грудня 2020 року - 150 грн; 20 грудня 2020 року - 212.40 грн; 27 грудня 2020 року - 600 грн; 05 січня 2021 року-2 854 грн; 29 січня 2021 року - 2 020 грн; 13 березня 2021 року - 50 грн.
Суд мотивував рішення тим, що кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачці кредитні кошті згідно з умовами Договору, однак позичальниця свої зобов`язання за договором не виконала та не повернула отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка становить 30 587.60 грн, з яких заборгованість за основним боргом - 12 000 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 18 587.60 грн.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що:
розрахунок суми боргу, наданий позивачем, не є належним та допустимим доказом розміру наявної заборгованості, оскільки не ґрунтується на належних бухгалтерських документах, що свідчить про заборгованість, періоди та розмір її виникнення та застосування різних процентних ставок за користування договором;
проценти за користування кредитними коштами нараховані позивачем понад строк дії кредитного договору (30 днів), а подальше стягнення процентів (пролонгація договору) не передбачена умовами Договору;
позивач не набув право вимоги до позичальниці, оскільки договір факторингу № 10072020 від 10 липня 2020 року був укладений раніше, ніж ОСОБА_1 уклала Договір (18 листопада 2020 року), а відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Щодо необґрунтованого розрахунку боргу
ОСОБА_1 не погодилася із розрахунком боргу, стягнутого судом першої інстанції, оскільки позичальниця отримала кредитні кошти у розмірі 12 000 грн, сплатила за договором суму коштів у розмірі 5 886.40 грн, тому з урахуванням тридцятиденного строку Договору та процентної ставки у розмірі 0.59% (як зазначено в розрахунку) сума заборгованості складає 8 237.60 грн.
Так, суд встановив що 18 листопада 2020 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3286826, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовах договору строк, для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 12 000 грн, строк позики (строк Договору) складає 30 днів, із відповідною процентною ставкою (базова)/ день 1,99% (фіксована), знижена процентна ставка/день 0,59%. Процентна ставка за понад строкове користування позикою (її частиною) за день 2.70%. Орієнтовна річна процентна ставка 215.35%. Орієнтовна загальна вартість позики 14 124 грн. Проценти за цим Договором нараховують щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про укладеність 18 листопада 2020 року між сторонами Договору, про що не заперечує відповідачка.
Однак із наведеного вбачається, що умовами Договору визначаються фактично декілька альтернативних процентних ставок за користування позикою та тільки один строк, у межах якого здійснюється повернення отриманих позичальницею грошових коштів.
Відповідачка заперечувала проти розміру заборгованості, який визначило ТОВ "ФК «Профіт Капітал», виходячи з строку повернення кредитних коштів до 23 березня 2021 року, підтверджений лише випискою, сформованою на свій розсуд.
Заперечуючи проти розміру боргу, ОСОБА_1 навела в апеляційній скарзі власний розрахунок боргу та зазначила, що на виконання умов договору сплатила 5 886.40 грн, тобто фактично повністю погасила суму процентів та частково наданий кредит, залишок боргу складає 8 237.60 грн.
Позивач при звернення до суду з вимогами щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами послався крім умов Договору, ще й на Правила, копію яких долучив до позовної заяви. 
Відповідно до пункт 6.5 Правил у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/ несвоєчасного повернення Позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбачено Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною, починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та Процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування.
Між тим, надані позивачем Правила, що розміщені на сайті фінансової установи, якими визначено порядок сплати процентів, не підписані безпосередньо ОСОБА_1 . Між тим, Правила викладені на сайті не можуть вважатися складовою частиною договору, якщо відсутні докази ознайомлення та погодження з ними позичальника, про що свідчить його підпис.
Так, електронний договір дійсно має юридичну силу письмового договору, але лише в тій частині, яку користувач безпосередньо акцептував (у цій справі підписав за допомогою одноразового SMS-пароля). 
В самому тексті підписаного Договору міститься декілька процентних ставок, але не конкретизовано яка процентна ставка та за яких умов застосовується кредитодавцем. Посилання на Правила, що містяться на загальному сайті, не можуть вважатися узгодженими умовами Договору, а роздруківка Правил із сайту фінансової установи та долучення її до позовної заяви не є належним доказом умов Договору, оскільки відсутні докази, що в день підписання Договору діяли саме ці умови застосування процентної ставка.
Здійснення відповідачкою погашення заборгованості за Договором, після сплину тридцятиденного строку, з чого саме виходив суд першої інстанції, саме по собі не свідчить про узгодження сторонами нарахування процентів після спливу визначеного строку та відповідного розміру щоденної процентної ставки.
Визначаючи розмір заборгованості, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості та його відповідність умов договору), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Такі вимоги законодавства судом першої інстанції дотримані не повною мірою.
У справі, яка переглядається, позивач на підтвердження наявної суми заборгованості ОСОБА_1 надав лише розрахунок заборгованості щоденний, починаючи з дня видачі кредитних коштів до 18 грудня 2020 року за процентною ставкою за користування позиченими коштами у розмірі 0.59% та в подальшому до 23 березня 2021 року за процентною ставкою 1.99% ( 90 днів як передбачено Правилами).
З урахуванням встановлених обставин та наданих сторонами доказів, апеляційний суд вважає, що при обрахуванні заборгованості за кредитним договором необхідно виходити зі строку позики (строк Договору) у 30 днів та щоденною процентною ставкою у цей період у розмірі 0.59%.
При цьому, апеляційний суд частково не погоджується з розрахунком відповідачки, оскільки при такому розрахунку не було враховано пункт 3 Договору, яким передбачено, що проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.
Як встановлено кредитні кошти видано 18 листопада 2020 року та саме вже в цей день підлягають нарахуванню проценти. Таким чином, у період з 18 листопада по 18 грудня 2020 року включно, виходячи з щоденної процентної ставки 0.59% та при сумі боргу 12 000 грн сплаті підлягали проценти за користування запозиченими коштами у розмірі 2 194.80 грн. Отже, сума заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) 12 000 грн та процентами за користування кредитом 2 194.80 грн, що разом складає 14 194.80 грн. На погашення суми заборгованості відповідачка сплатила всього 5 886.40 грн, а відтак залишок заборгованості складає 8 308.40 грн (залишок суми основного боргу). Саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки. 
Щодо прав вимоги позивача за Договором. 
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Так, з матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2020 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» уклали договір факторингу № 10072020, згідно 1.1, 2.1 - 2.1.3 якого: за цим договором Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі Права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна придбання) за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб. Перехід від Клієнта до Фактора Прав вимоги відбувається в наступному порядку: клієнт формує та надає Фактору інформацію згідно з Реєстром прав вимоги, необхідну для оцінки Заборгованостей Боржників, шляхом направлення такої інформації на електронну пошту Фактора за формою, погодженою Сторонами у відповідному додатку до цього Договору; у випадку погодження такої інформації, Фактор формує реєстр права вимоги та надсилає Клієнту підписаний скан такого Реєстру електронною поштою, а протягом наступного робочого дня-надсилає два (2) екземпляри підписаного Реєстру в паперовому вигляді. Перехід від клієнта до Фактора Прав Вимоги відбувається в день підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо Боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав вимоги.
Відповідно до пункту 10.1 Договору факторингу № 10072020 він вступає в силу з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін, скріплення їх печатками і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині виконання зобов`язань, до повного виконання Сторонами зазначених зобов`язань. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі Сторін за 30 днів до моменту закінчення строку його дії не заявить письмово про свій намір розірвати Договір. 
Умовами Договору факторингу № 10072020 визначено, що пункт 2.1.3. Перехід від клієнта до Фактора Прав Вимоги відбувається в день підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог.
До цього договору позивачем надано копії реєстру прав вимоги № 119 від 30 червня 2021 року. Відповідно до цього реєстру Клієнт відступає Факторові Право Вимоги заборгованостей до Боржників на умовах передбачених Договором факторингу № 10072020 згідно з наступним реєстром. Ціна придбання, належна до сплати Клієнту за цим Реєстром складає 3 833 458.76 грн. У випадках, не передбачених цим Реєстром прав вимоги, Сторони керуються положеннями Договору. Даний Реєстр прав вимоги набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін, вказаної на його початку, та є невід`ємною частиною договору. До списку у цьому реєстру входить й право вимоги до ОСОБА_1 (порядковий номер 6617).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на підставі цих документів, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3286826 від 18 листопада 2020 року. Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача права вимоги до ОСОБА_1 за Договором не заслуговують на увагу.
Вимога апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин позовної давності не може бути розглянута апеляційним судом, оскільки така заява не була заявлена в суді першої інстанції та рішення судом першої інстанції щодо вирішення такої заяви не приймалося. 
Ураховуючи викладені вище обставини, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку що рішення суду в частині розміру заборгованості за Договором підлягає зміні. 
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру заборгованості за Договором.
Щодо стягнення судових витрат.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково на 72.84%, вимоги позову задоволено частково на 27,16%.
Звертаючись до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 662.40 грн, за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3 993.60 грн.
За такого, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 723.11 грн, а з ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 908.94 грн.
За такого, застосовавши правило взаємозаліку обов`язку сторін зі сплати судового збору один одному, остаточно з ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 185.83 грн (2 908.94 грн -723.11 грн )
Відповідно до частини 1-3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у позовні заяві просило стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляді справи в суді першої інстанції в розмірі 7 000 грн.
Суд першої інстанції при розгляді справи дійшов висновку, що враховуючи незначну складність справи, предмет спору, значення справи для позивача, кількість часу, витраченого представником позивача для підготовки позовної заяви та інших процесуальних документів, виходячи із засад розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності позовних вимог, обґрунтованими будуть витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. 
Доводи апеляційної скарги не містять заперечень щодо визначеної судом суми витрат на професійну правничу допомогу. Не оскаржується рішення суду першої інстанції й позивачем.
За такого, пропорційно до задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» підлягає стягненню 814 грн 80 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 червня 2026 року в частині розміру заборгованості за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3286826 від 18 листопада 2020 року та розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» 8 308 грн 40 коп. заборгованості за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3286826 від 18 листопада 2020 року, а також 814 грн 80 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 2 185 грн 83 коп. судового збору.
В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 25 серпня 2026 року.