РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року
місто Чернігів

Справа №751/682/26
Провадження №2/751/1178/26

Новозаводський районний суд міста Чернігова
у складі: головуючого - судді Ченцової С.М.
секретар судового засідання Барбаш М.В.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 
представник відповідача – Савченко Юлія Михайлівна
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди, 

ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 гривень.
Вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 позов до відповідача задоволено частково:
визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку грошового забезпечення за період з 24.02.2022 по 18.07.2022, з урахування вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2024 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" щодо обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням. шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити позивачу перерахунок з 24.02.2022 по 18.07.2022 сум грошового забезпечення, обчисливши його із розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2025 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду залишено без змін.
На виконання рішення суду позивачу було видано виконавчий лист, і він звернувся до органів примусового виконання рішень з відповідною заявою.
Постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження від 17.10.2025 року ВП №79376783.
Станом на день звернення до суду, рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконано, як у частині виплати відповідних коштів, так і в частині їх нарахування.
Зазначає, що визначений розмір моральної шкоди в розмірі 20000 гривень відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини посадових осіб органів державної влади у завданні моральної шкоди, важкої хвороби серця, проходження військової служби, та те що він є учасником бойових дій. 
06.04.2026 року Військова частина НОМЕР_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачеві у задоволенні позову(а.с.39-45).
Заперечення обґрунтовані тим, що листом від 09.11.2025 №1510/19/8739с командиром військової частини НОМЕР_1 було надіслано до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) лист щодо виділення коштів для виконання рішення суду по справі № 620/11897/24 за позовом ОСОБА_1 . Погодження на дану виплату було отримано від ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) листом №760/37859 від 21.11.2025 року. Після отримання даного погодження фінансово – економічною службою військової частини НОМЕР_1 щомісячно подавалися заявки на отримання коштів з метою виконання даного рішення суду.
З метою виконання рішення суду командиром військової частини НОМЕР_1 в листопаді 2025 року, з подальшим дублюванням потреби в коштах в грудні 2025 року, січні 2026 року було надіслано повторні заявки на ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) для отримання коштів на рахунок військової частина НОМЕР_1 , докази чого додаються. Таким чином, командування військової частини НОМЕР_1 вживає усіх необхідних заходів для виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року по справі № 620/11897/24.
З наведеного вище вбачається, що невиконання судового рішення за відсутності фінансового забезпечення боржника на проведення таких виплат, яке здійснюється розпорядником коштів, (у даному випадку військова частина НОМЕР_2 ), не може вважатися невиконанням рішення без поважних причин. 
Військова частина НОМЕР_1 вжила усіх належних заходів для виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.01.2025 року по справі № 620/11897/24. Невиконання рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 здійснено з поважних причин, що підтверджено доданими документами до позовної заяви.
Як зазначено самим позивачем, основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин. Зазначають, що у діях військової частини НОМЕР_1 відсутня ознака протиправності або бездіяльності військової частини в цілому, оскільки військова частина НОМЕР_1 вжила усіх заходів для виконання рішення суду.
З приводу доводів ОСОБА_1 про завдану моральну шкоду, командування військової частини НОМЕР_1 вважає, що позивачем не наведено чіткої аргументації щодо завданої моральної шкоди, зокрема стан пригніченості, невпевненості позивача не доведено.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02.02.2026 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач у судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справу справи повідомлений належно. У матеріалах справи наявні заява позивача про розгляд справи без його участі, позов підтримує. 
У судовому засіданні 07.07.2026 року представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та доданих до нього документів.
У судове засідання 28.07.2026 року представник відповідача не з`явилась подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. до якої додала зокрема квитанцію про виплату коштів позивачу. 
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що постановою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івашком С.В. від 17.10.2025 року відкрите виконавче провадження №79376783 з примусового виконання виконавчого листа №620/11897/24, виданого 13.10.2025 року Чернігівським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 24.02.2022 по 18.07.2022 сум грошового забезпечення, обчисливши його із розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату урахуванням раніше виплачених сум. Вказаною постановою боржнику встановлено строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
09.11.2025 року на адресу Командира військової частини НОМЕР_2 , було направлено лист командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 для отримання погодження на виплату за рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2025 року по адміністративній справі № 620/11897/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , військової частини НОМЕР_1 щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 року, з додатком зокрема довідки-розрахунку від 07.11.2025 року ( а.с.47)
Листом від 21.11.2025 року потребу в коштах для виконання зазначеного рішення суду погоджено, зазначено що відповідну потребу у коштах необхідно включити до Основної заявки-розрахунку на фінансування ( а.с.48)
Відповідно до відомості розподілу виплат до в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 17.07.2026 року зараховано на картку грошове забезпечення за червень 2026 року на виконання рішення суду у справі № 620/44897/24 від 15.01.2025 року у розмірі 17724 гривні 90 копійок. 

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Пунктом 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст.1173,1174 ЦК України.
Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи ст.ст.1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.
За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.
Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40).
Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).
ЄСПЛ також зазначив, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50).
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення презумується.
Згідно зі статтми 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Неправомірність дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 встановлена постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2025 у справі № 620/11897/24, яка набрала законної сили 28.08.2025.
Станом на день розгляду справи кошти позивачу сплачені.
Суд погоджується з доводами позивача про те, що несвоєчасною виплатою позивачу сум грошового забезпечення, обчисливши його із розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, відповідно до рішення суду, з 24.02.2022 по 18.07.2022, йому завдано моральної шкоди у виді душевних страждань.
У своїй заяві позивач посилається на те, що внаслідок бездіяльності військової частини, а саме невиконання рішення суду, йому було завдано душевних страждань.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а на відповідача - відсутність такої шкоди, а також те, що шкоду було завдано не з його вини.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17.
Під час вирішення справ такої категорії суд зобов`язаний дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір заподіяної шкоди, з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За положеннями статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.
Відповідно до частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першої ст. 89 ЦК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивачем у справі не доведений в повному обсязі розмір заявлених позовних вимог у сумі 20000 гривень. З огляду на те, що відповідачем здійснювалися дії щодо забезпечення виконання рішення шляхом надіслання командиру військової частини рапорта про надання вказівки щодо здійснення виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2025 року та рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.01.2025 року у справі №620/11897/24, також станом на день розгляду справи відповідачем здійснено дії щодо виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду №620/11897/24 суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 2000 гривень. 

V. Розподіл судових витрат
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.
За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позивач на підставі п. 13 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, при подачі позову судовий збір не сплачував, то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 133,12 гривень (2000х1331,20/20000).
Керуючись статями 13, 43, 76-81, 141, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 2000 гривень моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 133 гривень 12 копійок. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06 серпня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя С.М.Ченцова