Справа № 509/3122/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді Панасенка Є.М.
за участю секретаря судового засідання: Пронози І.В., 
розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справі № 509/3122/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктами спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
12 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Луб Владислава Володимировича, до ОСОБА_2 про визнання об`єктами спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя.
У заявленій позовній заяві позивач просить: 
1.Визнати об`єктами спільної сумісної власності: 
-Земельну ділянку, площею 0,0473 га, надану для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський (Одеський) район, Таїровська селищна рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки: 5123755800:01:002:2362.
-Нежитлове приміщення №6 (будівельний №6), в багатоквартирному двосекційному житловому будинку «Двадцять перша Жемчужина» за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2069367851237, загальною площею: 31,4 кв.м
2.Визнати за ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на Нежитлове приміщення №6 (будівельний №6), в багатоквартирному двосекційному житловому будинку «Двадцять перша Жемчужина» за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2069367851237, загальною площею: 31,4 кв.м.
3.Визнати за ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку, площею 0,0473 га, надану для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський (Одеський) район, Таїровська селищна рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки: 5123755800:01:002:2362, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1506650851237.
Судові витрати позивач – ОСОБА_1 просить суд покласти на відповідача – ОСОБА_2 .
Позов обґрунтовано тим, що спірне нерухоме майно було придбане за рахунок спільних грошових коштів подружжя, однак, питання про поділ спільного майна не було вирішено у позасудовий спосіб та згоди між сторонами не досягнуто. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 змушена була звернутись до суду із позовною заявою та просити суд визнати майно об`єктами спільної сумісної власності та здійснити його поділ.
Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченко П.Л. від 16 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним сумісним майном подружжя та його поділ – залишено без руху.
Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченко П.Л. від 25 липня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
04.11.2025 року до суду було надіслано заяву ОСОБА_2 , в якій останній просить здійснити розгляд справи без його участі, на підставі наявних у справі матеріалів. Також зазначив, що позовні вимоги визнає та підтримує в повному обсязі.
Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Панасенко Є.М. від 29 грудня 2025 року, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна було прийнято до свого провадження. Розгляд справи призначено проводити у порядку загального позовного провадження.
11.03.2026 року представник позивача – ОСОБА_4 , звернувся до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, просив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду.
Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Панасенко Є.М. від 01 квітня 2026 року, підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна – закрито.
17.07.2026 року від представника позивача – ОСОБА_4 надвйшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовну заяву підтримує повністю. Також у заяві додатково повідомлено про наявність технічної помилки, а саме зазначено кадастровий номер земельної ділянки: 5123755800:01:002:2362 замість вірного 5123755800:01:002:3562. Наголошує, що всі інші ідентифікуючі ознаки цієї земельної ділянки повністю збігаються з правовстановлюючими документами, наявними в матеріалах справи. Вказана помилка є суто технічною опискою, не змінює предмет та підстави позову, а тому просить суд при ухваленні рішення зазначити вірний кадастровий номер земельної ділянки: 5123755800:01:002:3562.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подавав.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
В справах про поділ майна подружжя першочергово підлягає встановленню сам факт набуття майна.
25 січня 2019 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (актовий запис №167, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 ).
03 червня 2025 року Київським районним судом м. Одеса було винесено рішення по справі №947/12650/25, відповідно до якого шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – розірвано.
Відповідно до ч. 4 ст 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що під час шлюбу, за спільні кошти, було придбано наступне майно: 
-Земельна ділянка, площею 0,0473 га, надана для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський (Одеський) район, Таїровська селищна рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки: 5123755800:01:002:3562, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28 лютого 2019 року. Власником даної земельної ділянки є ОСОБА_1 , що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №157984008.
-Нежитлове приміщення №6 (будівельний №6), в багатоквартирному двосекційному житловому будинку «Двадцять перша Жемчужина» за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2069367851237, загальною площею: 31,4 кв.м., що підтверджується Договором №НП-6/21-2 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 08.08.2016, додатковою угодою №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №НП-6/21-2 від 08.08.2016 про заміну сторони від 30.05.2017, додатковою угодою №2 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №НП-6/21-2 від 08.08.2016 про заміну сторони від 24.06.2019, актом прийому-передачі від 13.12.2019, технічним паспортом на групу нежитлових приміщень №6 за адресою: АДРЕСА_1 від 20.12.2019. Власником даного нежитлового приміщення є ОСОБА_2 , що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №420357986.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 401/1221/16-ц, від 03.12.2018 у справі № 525/511/16-ц, від 24.01.2019 у справі № 728/1170/16-ц, від 31.01.2019 у справі № 686/23104/17.
Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Згідно із статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.
Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно на підставі закону вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена за її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Судом враховано заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності, у якій позивач додатково повідомив суд про наявність технічної описки в позовній заяві, а саме: в позовній заяві кадастровий номер земельної ділянки помилково зазначено як 5123755800:01:002:2362, тоді як вірним є кадастровий номер 5123755800:01:002:3562. Судом встановлено, що вказана розбіжність є суто технічною опискою, оскільки решта ідентифікуючих ознак земельної ділянки (площа, місце розташування, категорія та цільове призначення) повністю відповідають правовстановлюючим документам, наявним у матеріалах справи, а також довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 31.03.2025 №201-20250331-0009405099. Зазначена описка не змінює предмет та підстави позову, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне зазначити вірний кадастровий номер земельної ділянки — 5123755800:01:002:3562.
Судом також встановлено, що згідно з довідками про оціночну вартість об`єктів нерухомості, сформованими 31.03.2025 (реєстраційні номери 201-20250331-0009405273 та 201-20250331-0009405099), оціночна вартість нежитлового приміщення загальною площею 31,40 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , становить 807 806,89 грн, а оціночна вартість земельної ділянки площею 473,00 кв. м, кадастровий номер 5123755800:01:002:3562, розташованої в смт Таїрове Овідіопольського району Одеської області, становить 1 009 934,11 грн. Різниця у вартості вказаних об`єктів нерухомості є незначною та не порушує балансу майнових інтересів сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечував проти запропонованого позивачем порядку поділу майна.
За таких обставин, з урахуванням встановленої оціночної вартості об`єктів нерухомості, їх співмірності, а також визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.60,61,69,70,71,СК України, ст. ст. 368-369, 372 ЦК України, ст.ст.12,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву задовольнити.
Визнати об`єктами спільної сумісної власності: 
- Земельну ділянку, площею 0,0473 га, надану для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський (Одеський) район, Таїровська селищна рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки: 5123755800:01:002:3562;
- Нежитлове приміщення №6 (будівельний №6), в багатоквартирному двосекційному житловому будинку «Двадцять перша Жемчужина» за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2069367851237, загальною площею: 31,4 кв.Визнати за ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на нежитлове приміщення №6 (будівельний №6), в багатоквартирному двосекційному житловому будинку «Двадцять перша Жемчужина» за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2069367851237, загальною площею: 31,4 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку, площею 0,0473 га, надану для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський (Одеський) район, Таїровська селищна рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки: 5123755800:01:002:3562, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1506650851237.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 9289 (дев`ять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн. 07 коп.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Є.М. Панасенко