Справа № 420/13736/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Пекного А.С., 
секретаря Павлишина І.М.,

за участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Дабіжа В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт Сервіс», про визнання протиправним та нечинним рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі – позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт Сервіс» (далі - третя особа, Товариство), в якому просить визнати протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 24.10.2023 №308 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії товариству з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс»».
Протиправність оскарженого рішення позивач умотивовує, по-перше, тим, що пунктом 47 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води» передбачено, що двоставкові тарифи на теплову енергію для всіх категорій споживачів встановлюються виключно тим ліцензіатам- суб`єктам господарювання, що одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії. Натомість теплопостачальна організація - товариство з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт Сервіс» одержало лише ліцензії на виробництво і постачання теплової енергії, а відтак не вправі застосовувати двоставкові тарифи.
По-друге, позивач зазначає, що Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» №2479-ІХ від 29.07.2022 було запроваджено мораторій на підвищення цін (тарифів) у сфері теплопостачання і протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, заборонено підвищення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) і послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Водночас, затверджений оскарженим рішенням тариф є вищим, ніж раніше діючий, що був затверджений рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 27.12.2018 №383, а отже оскаржене рішення прийнято усупереч зазначеному вище мораторію.
З посиланням на те, що він мешканцем та власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , позивач вказує, що з урахуванням вищенаведених порушень законодавства окремо встановлений для цього будинку тариф порушує і його права, тому він звернувся до суду.
Ухвалою від 18.05.2026 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10.06.2026 об 11:00 год.
Відповідач 01.06.2026 подав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову.
На противагу доводам позивача вказує, що ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» фактично не здійснює діяльність, яка потребує ліцензування як транспортування теплової енергії, тому відсутність такої ліцензії не може бути підставою для неможливості встановлення двоставкового тарифу, а законодавство не містить імперативної заборони для встановлення двоставкового тарифу суб`єкту, який не здійснює транспортування теплової енергії через магістральні чи розподільчі мережі. До того ж, двоставковий тариф - це форма тарифу, яка складається з: умовно-змінної частини; та умовно-постійної частини. Тобто законодавець визначає структуру тарифу, а не перелік ліцензій. Умовно-постійна частина тарифу включає витрати на утримання обладнання, обслуговування систем, заробітну плату, ремонт, забезпечення готовності системи теплопостачання і наявність таких витрат не залежить від того, чи здійснює суб`єкт транспортування теплової енергії окремими мережами.
Також вказує, що оскаржуваним рішенням не підвищено тариф, позаяк його встановили вперше новому суб`єкту господарювання. Тобто, відсутній факт підвищення тарифу тому самому виконавцю послуг, а відбулося встановлення тарифу іншому суб`єкту господарювання. У цьому аспекті зазначає, що на час прийняття оскарженого рішення кардинально змінилося законодавство у сфері теплопостачання, зокрема, змінено модель комунальної послуги, змінено порядок формування тарифів, запроваджено нові правила розподілу витрат та введено окремі тарифи для різних систем теплопостачання. Якщо раніше тарифи формувалися: загалом по підприємству, то наразі тарифи розраховуються окремо для конкретних систем теплопостачання, враховуються технологічні особливості, окремо розраховуються тарифи для будинків із даховими котельнями та окремо - для будинків, які отримують тепло від стаціонарних котелень. Тому, за твердженням відповідача, механічне порівняння тарифів 2018 року і тарифів 2023 року є некоректним, а відтак тариф 2023 року є новим тарифом, сформованим за новими правилами, а не підвищенням тарифу 2018 року. При встановленні тарифу новому ліцензіату орган місцевого самоврядування забезпечив дотримання законодавчо встановленого мораторію шляхом недопущення перевищення рівня тарифів, що діяли для відповідної категорії споживачів, оскільки середньозважені тарифи на послугу з постачання теплової енергії в цілому по підприємству знижено на 0,15%
Відповідач стверджує, що прийняття рішення про встановлення тарифів було необхідним та спрямованим саме на забезпечення прав мешканців громади, а позивач у своєму позові фактично оскаржує не сам порядок формування тарифу, а розмір нарахувань та господарську діяльність підприємства.
У підсумку відповідач вважає, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв у межах повноважень та у відповідності до Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання», забезпечивши баланс інтересів між економічною стійкістю надавача послуг та дотриманням державних гарантій для населення в умовах воєнного стану.
Ухвалою від 10.06.2026 клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання задоволено частково та відкладено підготовче засідання на 11:00 год 17.06.2026.
Позивач у поданій 16.06.2026 відповіді на відзив спростовує доводи відповідача щодо відсутності факту транспортування теплової енергії, відмітивши, що при визначені ціни послуги з постачання теплової енергії споживачам категорії «населення», ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» донараховує до умовно-змінної складової двоставкового тарифу втрати, що виникають при транспортуванні теплоносія місцевою (розподільчою) тепловою мережею від котельні до індивідуального теплового пункту будинку №21, що є свідченням факту транспортування теплоносія при наданні послуг з постачання теплової енергії. Також акцентує увагу, що співставлення цифрових показників двоставкових тарифів, затверджених рішенням відповідача у 2018 році та затверджених оскаржених рішенням, свідчить про збільшення тарифу.
Ухвалою від 17.06.2026 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14:00 год 13.07.2026.
Відповідач у поданих 26.06.2026 запереченнях на відповідь посилається на те, що сам по собі факт фізичного переміщення теплоносія від джерела теплової енергії до споживача не свідчить про провадження окремого виду господарської діяльності з транспортування теплової енергії у розумінні законодавства про ліцензування. Встановлення тарифів на теплову енергію здійснюється виходячи з документів та розрахунків, поданих ліцензіатом, у межах компетенції органу місцевого самоврядування. Крім того, оскаржуваним рішенням не встановлювався тариф на транспортування теплової енергії, тобто на той вид діяльності, який позивач вважає таким, що підлягає окремому ліцензуванню. При цьому під час розгляду розрахунків та прийняття оскарженого рішення розрахунки тарифу на транспортування теплової енергії не подавалися, витрати на транспортування теплової енергії, на утримання та експлуатацію теплових мереж, технологічні втрати теплової енергії в теплових мережах до структури тарифів не включалися. Також відповідач стверджує, що позивач помилково ототожнює власні потреби котельні із втратами під час транспортування, у той час як до розрахунків включені лише нормативні витрати теплової енергії на власні потреби котельні в розмірі 2,2 відсотка, що передбачені галузевими нормативами та є невід`ємною складовою процесу виробництва теплової енергії. Такі витрати виникають безпосередньо під час виробництва теплової енергії та не є втратами теплової енергії в теплових мережах.
Третя особа 07.07.2026 подала пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що доводи позивача ґрунтуються на помилковому припущенні про те, що ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» здійснює господарську діяльність з транспортування теплової енергії, хоча Товариство такої діяльності не провадить і транспортування теплової енергії як окремий вид ліцензованої господарської діяльності Товариством не здійснюється. Натомість чинне законодавство не містить положення, відповідно до якого відсутність ліцензії на один із видів діяльності автоматично позбавляє суб`єкта господарювання права застосовувати двоставковий тариф.
Також третя особа заперечує доводи позивача щодо порушення установленого Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» №2479-ІХ від 29.07.2022 мораторію, оскільки Товариство не є новоствореним суб`єктом господарювання, у 2023 році розпочало здійснення діяльності у сфері виробництва та постачання теплової енергії, отримавши відповідні ліцензії, а прийняття оскарженого рішення зумовлене необхідністю встановлення тарифів для суб`єкта господарювання, який набув статусу виконавця послуг з постачання теплової енергії та розпочав здійснення відповідної ліцензованої діяльності. Зазначене рішення прийняте в межах передбаченої законодавством процедури встановлення тарифів.
Ухвалою від 13.07.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.07.2026 об 11 год 00 хв.
В судовому засіданні 27.07.2026 сторони надали усні пояснення, доводи та аргументи яких аналогічні викладеним у письмових заявах по суті справи.
В засіданні 27.07.2026 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 14:00 год 06.08.2026.
Розглянувши надані сторонами документи та заслухавши представників сторін, третіх осіб, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.
Як встановлено судом, позивач є споживачем послуги з постачання теплової енергії, яка надається ТОВ «ДП Моноліт Сервіс» за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Радісна, буд. 21, квартира 64, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а також рахунками на оплату послуги з постачання теплової енергії, які наявні в матеріалах справи.
Одеською обласною державною адміністрацією 06.07.2021 видано товариству з обмежено відповідальністю «ДП Моноліт Сервіс» ліцензію №700/од-2021 на постачання теплової енергії та 12.08.2021 – ліцензію №839/од-2021 на виробництво теплової енергії.
02.10.2023 ТОВ «ДП Моноліт Сервіс» направило до виконавчого комітету Чорноморської міської ради заяву про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво та постачання, послуги з постачання теплової енергії, яка того ж дня зареєстрована відповідачем за № BX-4085-23 від 02.10.2023.
До заяви були додані розрахунки тарифів разом із заявою, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час проведення розрахунків тарифів.
З 13.10.2023 по 20.10.2023 на офіційному сайті Чорноморської міської ради за адресою: od.cmr.gov.ua було розміщено оголошення про наміри встановлення тарифів на послуги з виробництва та постачання теплової енергії для споживачів ТОВ «ДП Моноліт Сервіс».
Рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 24.10.2023 №308 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії товариству з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс»»: 
- встановлено ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» економічно обґрунтовані тарифи на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії з урахуванням витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів для споживачів категорії «населення» у розмірах та за структурами, наведеними в додатках 1-2 до цього рішення (пункт 1 рішення);
- для ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» вирішено застосовувати для споживачів категорії «населення» двоставкові тарифи на послуги з постачання теплової енергії з урахуванням витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів згідно з додатком 3 до цього рішення (пункт 2 рішення); 
- уведено в дію дане рішення з 01.11.2023 (пункт 3 рішення);
- з 01.11.2023 рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 27.12.2018 № 383 «Про встановлення двоставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії дочірньому підприємству «Моноліт-Сервіс» вирішено вважати таким, що завершило дію (пункт 5 рішення).
За його змістом, рішення прийнято відповідно до наданих ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» заяви від 02.10.2023 №ВХ-4085-23 та розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії на 2023-2024 роки, на підставі п.п. 2 п. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 №812 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам», наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.09.2018 №239 «Про затвердження Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення», наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.06.2018 №130 «Про затвердження Порядку інформування споживачів про намір зміни/цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності», керуючись ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення», ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Згідно із додатком 1 одноставкові тарифи та їх структура на теплову енергію, її виробництво та постачання з урахуванням витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів ТОВ ДП «Моноліт- Сервіс» (без ПДВ) встановлені в таких розмірах:
котельні - 1388,62 грн;
САО Парусна, 1-А - 1417,84 грн;
САО Парусна, 1-Б - 1399,11 грн;
САО Паркова, 50 - 1380,94 грн;
САО Паркова, 52 - 1395,28 грн.
Згідно з додатком 2 встановлені такі двоставкові тарифи та їх структура на теплову енергію, її виробництво та постачання з урахуванням витрат на обслуговування та ремонт індивідуальних теплових пунктів ТОВ ДП «Моноліт- Сервіс» (без ПДВ).
Умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію на одиницю спожитої теплової енергії:
котельні - 1068,55 грн;
САО Парусна, 1-А - 1048,90 грн;
САО Парусна, 1-Б - 1048,90 грн;
САО Паркова, 50 - 1068,55 грн;
САО Паркова, 52 - 1068,55 грн.
Умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження:
котельні - 45011,65 грн;
САО Парусна, 1-А - 51884,75 грн;
САО Парусна, 1-Б - 49250,55 грн;
САО Паркова, 50 - 43932,13 грн;
САО Паркова, 52 - 45948,51 грн.
Додатком 3 до рішення визначено такі двоставкові тарифи на послуги з постачання теплової енергії з урахуванням витрат на обслуговування та ремонт індивідуальних теплових пунктів для ТОВ ДП «Моноліт- Сервіс» для споживачів категорії «населення» (з ПДВ):
для споживачів будинків за адресами: вул. Парусна № 1-В, №1-Г, №1-Д, №1-О; вул. Радісна №21, №21-А, які обслуговуються стаціонарними котельнями, умовно-змінна складова тарифу становить 1 282,26 грн/1 Гкал, а умовно-постійна - 54 013,98 грн/Гкал/год. в місяць;
для споживачів будинку за адресою: вул. Парусна № 1-А, який обслуговується САО, умовно-змінна складова тарифу становить 1 258,68 грн/1 Гкал, а умовно-постійна - 62 261,70 грн/Гкал/год. в місяць;
для споживачів будинку за адресою: вул. Парусна № 1-Б, який обслуговується САО, умовно-змінна складова тарифу становить 1 258,68 грн/1 Гкал, а умовно-постійна - 59 100,66 грн/Гкал/год. в місяць;
для споживачів будинку за адресою: вул. Паркова № 50, який обслуговується САО, умовно-змінна складова тарифу становить 1 282,26 грн/1 Гкал, а умовно-постійна - 52 718,56 грн/Гкал/год. в місяць;
для споживачів будинку за адресою: вул. Паркова № 52, який обслуговується САО, умовно-змінна складова тарифу становить 1 282,26 грн/1 Гкал, а умовно-постійна - 55 138,21 грн/Гкал/год. в місяць.
Також судом встановлено, що до 01.11.2023 діяли двоставкові тарифи на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії, які були встановлені дочірньому підприємству «Моноліт-Сервіс» рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 27.12.2018 № 383 «Про встановлення двоставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії дочірньому підприємству «Моноліт-Сервіс».
Як видно з додатку 1 до зазначеного рішення, Дочірньому підприємству «Моноліт-Сервіс» були встановлені такі економічно обґрунтовані двоставкові тарифи на теплову енергію, її виробництво та постачання для категорій споживачів «населення» (з ПДВ):
умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - 1 308,59 грн/Гкал;
умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження - 50 638,09 грн / Гкал /год.
Додатком 2 до рішення від 27.12.2018 № 383 були встановлені такі економічно обґрунтовані двоставкові тарифи на послуги з централізованого опалення для категорії споживачів «населення» (з ПДВ):
місячна абонентська плата за одиницю теплового навантаження - 51 076,15 грн./(1 Гкал/год), щомісячно протягом року;
місячна абонентська плата за одиницю теплового навантаження - 3,08 грн./кв.м./, щомісячно протягом року;
плата за одиницю теплової енергії, спожитої для систем централізованого опалення - 1308,59 грн./Гкал, протягом опалювального періоду;
плата за одиницю теплової енергії, спожитої для систем централізованого опалення - 24,60 грн./кв.м./місяць, протягом опалювального періоду.
Уважаючи рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 24.10.2023 №308 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
При вирішення цього спору суд виходить з такого.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.
Аналогічно, пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII (далі – Закон №2189-VIII) передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.
Також абзацом 7 статті 13 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV передбачено, що до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належить встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Частиною першою статті 10, частиною п`ятою статті 21 Закону №2189-VIII передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат. 
Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання визначає Закон України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV (далі – Закон № 2633-IV), який регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.
Частиною першою статті 1 Закону № 2633-IV надано такі визначення термінам, які вживаються у цьому Законі:
виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору;
постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;
транспортування теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з передачею теплової енергії (теплоносія) за допомогою мереж на підставі договору;
суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування;
тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.
Статтею 5 Закону № 2633-IV установлено, що регулювання відносин у сфері теплопостачання має особливості, визначені цим Законом. Ці особливості викликані такими об`єктивними умовами функціонування систем теплопостачання:
наявністю поділу господарської діяльності у сфері теплопостачання на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії;
існуванням різних технологій виробництва теплової енергії, у тому числі технологій комбінованого виробництва електричної і теплової енергії та з використанням альтернативних джерел енергії і альтернативних джерел енергії;
централізованим теплопостачанням споживачів від теплоелектроцентралей і котелень, які входять до об`єднаної енергетичної системи України;
існуванням об`єктів теплопостачання різних форм власності;
суттєвою сезонною відмінністю режимів виробництва і споживання теплової енергії протягом року;
особливим статусом суб`єктів природних монополій, який мають деякі суб`єкти господарювання у сфері теплопостачання.
Відповідно статті 19 Закону № 2633-IV, діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів.
Теплогенеруючі організації, які використовують різні технології виробництва теплової енергії, мають рівні права доступу на ринок теплової енергії. Споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо.
Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи. Теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.
Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Загальні засади формування тарифів на теплову енергію визначені статтею 20 Закону № 2633-IV.
Згідно із частинами першою – третьою статті 20 Закону № 2633-IV, тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.
Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії або альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.
Відповідно до частини 13 статті 20 Закону № 2633-IV тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Водночас, згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2189-VIII одним із повноважень Кабінету Міністрів України є затвердження порядків формування тарифів на комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» затверджено, зокрема, Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води (далі – Порядок № 869).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 869 цей Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води.
Пунктом 2 Порядку № 869 передбачено, що він застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів.
За наданими пунктом 5 Порядку № 869 визначеннями, тарифи на послуги з постачання теплової енергії - це вартість надання одиниці послуги з постачання теплової енергії відповідної якості, що дорівнює вартості теплової енергії для споживача; тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання - вартість виробництва, транспортування та постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) відповідної якості як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, витрат на відшкодування втрат, планованого прибутку.
Одноставковий тариф на теплову енергію - вартість одиниці теплової енергії (1 Гкал) відповідної якості, що реалізується споживачам, визначена як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування, постачання, витрат на відшкодування втрат, планованого прибутку і не розподілена на умовно-змінну та умовно-постійну частини тарифу.
Двоставковий тариф на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води – це грошовий вираз двох окремих частин тарифу (умовно-змінної та умовно-постійної).
Умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії - вартість одиниці теплової енергії, визначена з розрахунку на 1 Гкал теплової енергії або відповідно до норми споживання, встановленої органом місцевого самоврядування, як грошовий вираз змінної частини планованих економічно обґрунтованих прямих витрат на її виробництво та транспортування, що змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу теплової енергії для надання послуги з постачання теплової енергії.
Умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - вартість одиниці теплової енергії (1 Гкал) як грошовий вираз змінної частини планованих економічно обґрунтованих прямих витрат на її виробництво та транспортування, що змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу постачання теплової енергії.
Умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії - абонентська плата за одиницю теплового навантаження об`єктів теплоспоживання на опалення (1 Гкал/год.) як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, крім тих, що віднесені до умовно-змінних витрат, що включаються до повної собівартості теплової енергії, є постійними і не змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії;
Умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - абонентська плата за одиницю (1 Гкал/год.) теплового навантаження об`єктів теплоспоживання як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, крім тих, що віднесені до умовно-змінних витрат, що включаються до повної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, є постійними і не змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу постачання теплової енергії з урахуванням планованого прибутку.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 869, формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється з урахуванням витрат за кожним видом ліцензованої діяльності, облік яких ведеться ліцензіатом окремо. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії формуються для споживачів на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних із провадженням певного виду ліцензованої діяльності.
Ліцензіат здійснює розподіл витрат між видами господарської діяльності, зокрема пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням теплової енергії, в установленому законодавством порядку (пункт 7 Порядку № 869).
Пункт 8 Порядку № 869 передбачає, що тарифи на транспортування та/або постачання теплової енергії визначаються відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням наявності (відсутності) центральних та/або індивідуальних теплових пунктів, які є власністю ліцензіата та/або перебувають у нього в користуванні.
Згідно з пунктом 11 Порядку № 869 з метою забезпечення відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, та відповідно наданням послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, перегляд тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води та їх структури здійснюється уповноваженим органом кожного року (до початку опалювального періоду) за заявою ліцензіата (суб`єкта господарювання).
Положення Порядку № 869 передбачають можливість встановлення для споживачів теплової енергії одноставкового та двоставкового тарифів.
За змістом пункту 30 Порядку № 869 формування одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання здійснюється шляхом визначення вартості виробництва, транспортування та постачання одиниці (1 Гкал) теплової енергії окремо для кожної територіальної громади, в межах якої ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, яка складається з планованих витрат, що включаються до повної собівартості, та витрат на відшкодування втрат ліцензіата, розрахованих відповідно до вимог цього Порядку, і річного планованого прибутку. Одноставковий тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання складається з планованих витрат, що включаються до повної собівартості, витрат на відшкодування втрат ліцензіата, розрахованих відповідно до вимог цього Порядку, і планованого прибутку.
Згідно з пунктами 31-32 Порядку № 869 розрахунок одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання проводиться шляхом ділення суми річних планованих витрат, що включаються до повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та річного планованого прибутку на планований річний обсяг відпуску теплової енергії з колекторів у теплові мережі (для тарифів на виробництво теплової енергії) та реалізації теплової енергії (для тарифів на транспортування та постачання теплової енергії), що визначені річними планами виробництва, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням вимог пункту 16 цього Порядку. Одноставкові тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії розраховуються ліцензіатами та встановлюються уповноваженими органами кожної територіальної громади, в межах якої ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, окремо для кожного виду ліцензованої діяльності, який провадить (має намір провадити) ліцензіат. Для ліцензіатів, які здійснюють реалізацію теплової енергії споживачам, додатково встановлюються тарифи на теплову енергію, що є сумою тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. До структури тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії включаються витрати на відшкодування втрат, які визначаються відповідно до вимог цього Порядку (крім випадку, коли відшкодування таких втрат здійснюється за рахунок відповідного місцевого бюджету).
Відповідно до пунктів 47-55 Порядку № 869 ліцензіатам, що одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, можуть в установленому порядку встановлюватися двоставкові тарифи на теплову енергію для всіх категорій споживачів. При цьому окремо визначаються умовно-змінна та умовно-постійна частини такого тарифу.
Формування двоставкового тарифу на теплову енергію здійснюється шляхом визначення грошового виразу умовно-змінної (вартість 1 Гкал спожитої теплової енергії) та умовно-постійної (абонентська плата за 1 Гкал/год. теплового навантаження) частин тарифу, застосування яких забезпечує планований річний дохід, що дорівнює сумі планованої річної повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та відповідного річного планованого прибутку, які отримуються за умови застосування одноставкового тарифу, розрахованого відповідно до вимог цього Порядку.
Під час формування двоставкових тарифів на теплову енергію визначаються планована повна собівартість, витрати на відшкодування втрат і планований прибуток від ліцензованої діяльності відповідно до вимог цього Порядку та здійснюється їх розподіл на умовно-змінну та умовно-постійну частини.
До умовно-змінної частини двоставкового тарифу на теплову енергію включаються плановані прямі витрати на придбання палива і електроенергії для виробництва теплової енергії власними котельнями та установками з використанням альтернативних джерел енергії та її транспортування, витрати на транспортування природного газу, покупну теплову енергію, а також витрати що включаються до повної планованої собівартості виробництва теплової енергії власними теплоелектроцентралями, теплоелектростанціями, атомними електростанціями, когенераційними установками (крім витрат на власні господарські потреби).
До умовно-постійної частини двоставкового тарифу на теплову енергію належать витрати, що включені до планованої повної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, крім зазначених у пункті 50 цього Порядку і відповідно віднесених до умовно-змінних витрат, а також витрати на відшкодування втрат та планований прибуток, визначений відповідно до пункту 27 цього Порядку.
Розрахунок умовно-змінної частини двоставкових тарифів на теплову енергію проводиться шляхом ділення суми умовно-змінної частини витрат, що включаються до планованої повної собівартості, зазначених у пункті 50 цього Порядку, на планований обсяг реалізації теплової енергії споживачам згідно з річними планами виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.
Розрахунок умовно-постійної частини двоставкових тарифів на теплову енергію проводиться шляхом ділення суми умовно-постійної частини витрат, що включаються до планованої повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та планованого прибутку, зазначених у пункті 51 цього Порядку, на сумарне теплове навантаження об`єктів теплопостачання споживачів згідно з річними планами виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.
Для формування двоставкових тарифів на теплову енергію теплове навантаження об`єктів теплоспоживання в розрізі категорій споживачів (із зазначенням величини теплового навантаження на систему опалення споживачів, які користуються централізованим опаленням, споживачів, які відмовилися від централізованого опалення та постачання гарячої води, систему опалення місць загального користування та теплового навантаження на постачання гарячої води) визначається за показниками типових та/або індивідуальних проектів, за якими збудовані такі об`єкти (у разі зміни вихідних даних проектів, зокрема під час переходу частини споживачів на автономне опалення, зміни призначення приміщень навантаження повинні бути підтверджені уповноваженою установою).
У разі неможливості визначення теплового навантаження об`єктів теплоспоживання згідно з вимогами абзацу першого цього пункту теплове навантаження підтверджується результатами незалежного енергетичного аудиту або органом місцевого самоврядування за умови надання інформації щодо достовірності вихідних даних для встановлення двоставкових тарифів та пооб`єктного переліку теплового навантаження за категоріями споживачів. Витрати на проведення незалежного енергетичного аудиту не включаються до структури тарифів на теплову енергію.
Згідно з пунктами 57-58 Порядку № 869 для встановлення одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання ліцензіат подає щороку до 1 липня (крім ліцензіатів, що вперше встановлюють тарифи) уповноваженому органові відповідної територіальної громади, на території якої ліцензіат провадить (має намір провадити) ліцензовану діяльність, у паперовій та електронній формі заяву і розрахунки тарифів на планований період за встановленими такими органами формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами. Порядок розгляду уповноваженими органами розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, поданих ліцензіатом, встановлюється Мінрозвитку.
Для встановлення двоставкових тарифів на теплову енергію ліцензіат подає уповноваженому органові відповідної територіальної громади, на території якої ліцензіат провадить (має намір провадити) ліцензовану діяльність та планує застосовувати двоставкові тарифи на теплову енергію, додатково, крім зазначених у пункті 57 цього Порядку документів, розрахунки тарифів на планований період за встановленою такими органами формою з відповідними розрахунками і підтвердними матеріалами і документами.
Відповідно до пункту 59 Порядку № 869 вартістю послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. У вартість послуг з постачання теплової енергії не включаються витрати, пов`язані з абонентським обслуговуванням, обслуговуванням внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, встановленням, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку теплової енергії. Такі витрати відшкодовуються споживачами комунальних послуг відповідно до вимог Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
За змістом пунктів 61-62 Порядку № 869 суб`єкти господарювання можуть застосовувати двоставкові тарифи на послуги з постачання теплової енергії, затверджені в установленому порядку. Встановлення двоставкових тарифів на послуги з постачання теплової енергії здійснюється за умови встановлення двоставкових тарифів на теплову енергію.
Зміна тарифів на послуги з постачання теплової енергії та їх встановлення уповноваженим органом здійснюється одночасно із зміною та встановленням тарифів на теплову енергію.
Крім того, у зв`язку із розпочатою військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і триває й дотепер.
Станом на час прийняття оскарженого рішення діяв Закон України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29.07.2022 № 2479-IX, частиною першою статті першої якого був визначений припис про те, що протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення тарифів на: послуги з розподілу природного газу для всіх категорій споживачів; теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) для населення, послуги з постачання теплової енергії для населення та постачання гарячої води для населення.
Таким чином, указаним Законом встановлено імперативний припис про те, що протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, тарифи на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення повинні застосовуватись на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24.02.2022.
При цьому заборона щодо підвищення тарифів у сфері теплопостачання стосується всіх суб`єктів господарювання, що здійснюють відповідну діяльність у зазначеній сфері.
У свою чергу, за приписами частини другої Закону № 2479-IX, суб`єктам господарювання, що здійснюють виробництво та/або транспортування, та/або постачання теплової енергії і надають послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, щодо яких запроваджено мораторій згідно з частиною першою статті 1 цього Закону, компенсується: заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення»; витрати та/або втрати, понесені внаслідок воєнних дій та з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій, до яких відносяться витрати на ремонт пошкоджених виробничих потужностей, втрати від зменшення кількості абонентів та/або обсягу наданих послуг, втрати від зниження рівня розрахунків, що утворилися (утворяться) за періоди з 1 лютого 2022 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано. Перелік таких витрат та/або втрат, а також порядок та умови їх розрахунку, затвердження і компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Тобто, вказаним Законом забезпечено отримання суб`єктами господарювання компенсації заборгованості та понесених витрат без підвищення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води.
У спірному випадку оскаржене рішення про встановлення товариству з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії прийнято під час дії воєнного стану, що учасниками справи не заперечується.
В аспекті обставин цієї справи суд звертає увагу на те, що станом на 24.02.2022 двоставкові тарифи на теплову енергію, її виробництво та постачання були фактично встановлені рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 27.12.2018 № 383 «Про встановлення двоставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії дочірньому підприємству «Моноліт-Сервіс» та становили, для категорії «населення» (з ПДВ):
умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - 1 308,59 грн/Гкал;
умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - 50 638,09 грн / Гкал /год.
Оскарженим у цій справі рішенням встановлені двоставкові тарифи на теплову енергію, її виробництво та постачання з урахуванням витрат на обслуговування та ремонт індивідуальних теплових пунктів, в таких розмірах (з ПДВ):
для споживачів будинків за адресами: вул. Парусна № 1-В, №1-Г, №1-Д, №1-О; вул. Радісна №21, №21-А, які обслуговуються стаціонарними котельнями, умовно-змінна складова тарифу становить 1 282,26 грн/1 Гкал, а умовно-постійна - 54 013,98 грн/Гкал/год. в місяць;
для споживачів будинку за адресою: вул. Парусна № 1-А, який обслуговується САО, умовно-змінна складова тарифу становить 1 258,68 грн/1 Гкал, а умовно-постійна - 62 261,70 грн/Гкал/год. в місяць;
для споживачів будинку за адресою: вул. Парусна № 1-Б, який обслуговується САО, умовно-змінна складова тарифу становить 1 258,68 грн/1 Гкал, а умовно-постійна - 59 100,66 грн/Гкал/год. в місяць;
для споживачів будинку за адресою: вул. Паркова № 50, який обслуговується САО, умовно-змінна складова тарифу становить 1 282,26 грн/1 Гкал, а умовно-постійна - 52 718,56 грн/Гкал/год. в місяць;
для споживачів будинку за адресою: вул. Паркова № 52, який обслуговується САО, умовно-змінна складова тарифу становить 1 282,26 грн/1 Гкал, а умовно-постійна - 55 138,21 грн/Гкал/год. в місяць.
Отже, фактично відбулось підвищення тарифу за рахунок збільшення числового значення умовно-постійної складової тарифу.
При цьому таке підвищення відбулось під час дії воєнного стану в Україні, що суперечило приписам частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29.07.2022 № 2479-IX.
Отже, доводи позивача щодо порушення відповідачем установленого Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» мораторію є обґрунтованими.
Суд враховує, що протягом судового розгляду відповідач не довів, що встановлені оскарженим рішенням тарифи не перевищують рівня тарифів, які діяли станом на 24.02.2022.
Доводи відповідача про те, що оскарженим рішенням не підвищено діючий тариф, а вперше встановлено сформований за новими правилами тариф новому суб`єкту господарювання, не можуть бути взяті до уваги, оскільки приписи частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» прямо вказують на неможливість встановлення будь-кому та будь-яких тарифів на теплову енергію та гарячу воду, які б перевищували для споживача той тариф, який був чинний на 24.02.2022
До того ж суд звертає увагу й на те, що оскаржене рішення не містить в якості підстав його прийняття і відповідачем не доведено, що при його прийнятті виконавчий комітет враховував положення Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування».
Щодо посилань позивача на протиправність встановлення двоставкового тарифу через відсутність у теплопостачальної організації ліцензії на транспортування теплової енергії, то суд такі доводи вважає необґрунтованими.
Так, одноставковий тариф - це вартість одиниці теплової енергії (1 Гкал) відповідної якості, що реалізується споживачам, визначена як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування, постачання, витрат на відшкодування втрат, планованого прибутку і не розподілена на умовно-змінну та умовно-постійну частини тарифу.
Формування двоставкового тарифу на теплову енергію здійснюється шляхом визначення грошового виразу умовно-змінної (вартість 1 Гкал спожитої теплової енергії) та умовно-постійної (абонентська плата за 1 Гкал/год. теплового навантаження) частин тарифу, застосування яких забезпечує планований річний дохід, що дорівнює сумі планованої річної повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та відповідного річного планованого прибутку, які отримуються за умови застосування одноставкового тарифу, розрахованого відповідно до вимог цього Порядку.
Формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється з урахуванням витрат за кожним видом ліцензованої діяльності, облік яких ведеться ліцензіатом окремо.
Ліцензіат здійснює розподіл витрат між видами господарської діяльності, зокрема пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням теплової енергії, в установленому законодавством порядку.
Тарифи на транспортування та/або постачання теплової енергії визначаються відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням наявності (відсутності) центральних та/або індивідуальних теплових пунктів, які є власністю ліцензіата та/або перебувають у нього в користуванні.
Отже, витрати на транспортування входять або можуть входити до структури тарифу.
Таким чином, зміст Порядку № 869 дозволяє прийти до висновку, що можливість застосування одноставкового чи двоставкового тарифу не залежить від наявності, кількості та видів ліцензій суб`єкта господарювання-ліцензіата, якому встановлюється тариф, а отже для встановлення двоставкового тарифу суб1єкт господарювання не повинен обов`язково мати ліцензію на транспортування теплової енергії.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Приписами частини 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
З урахуванням викладеного, суд уважає, що відповідач в повній мірі не довів правомірності оскарженого рішення.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Відповідно до частин першої та другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Так, під час розгляду справи відповідачем не доведено, що рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 24.10.2023 №308 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії товариству з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс»» прийнято у спосіб, що визначений законами України чинними на момент прийняття такого рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.
Водночас, суд ураховує, що позивач просить визнати протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 24.10.2023 №308 в повному обсязі.
Згідно з частиною другою статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Особливістю оскарженого рішення є те, що затверджений ним тариф має декілька числових значень, оскільки його розміри встановлені окремо для конкретних систем теплопостачання залежно від адреси споживання теплової енергії.
Позивач обґрунтував застосування до нього оскаржуваного нормативно-правового акта тим, що має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
За цією адресою оскарженим рішенням встановлений окремий тариф, тому саме в цій частині рішення порушує права позивача.
Доказів того, що оскаржене рішення в інших частинах застосовується або буде застосовано до позивача – до суду не надано.
У підсумку суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та визнання протиправними та нечинними пунктів 1, 2 рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 24.10.2023 №308 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії товариству з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс»» в частині встановлення та застосування ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» економічно обґрунтованих тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії з урахуванням витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів для споживачів будинку за адресою: м. Чорноморськ, вул. Радісна, буд. 21.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 139 КАС України, з урахуванням частково задоволених позовних вимог та понесених позивачем судових витрат на сплату судового збору в розмірі 1064,96 грн.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 264, 265 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт Сервіс», про визнання протиправним та нечинним рішення – задовольнити частково.
Визнати протиправними та нечинними пункти 1, 2 рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 24.10.2023 №308 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії товариству з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс»» в частині встановлення та застосування ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» економічно обґрунтованих тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії з урахуванням витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів для споживачів будинку за адресою: м. Чорноморськ, вул. Радісна, буд. 21.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (68003, Одеська область, Одеський р-н, м. Чорноморськ, проспект Миру, 33, код ЄДРПОУ 04057043) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) грн 48 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );
відповідач Виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (68003, Одеська область, Одеський р-н, м. Чорноморськ, проспект Миру, 33, код ЄДРПОУ 04057043);
третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт Сервіс» (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Паркова, 48, код ЄДРПОУ 43655153).

Повний текст рішення складено та підписано 06.08.2026.

Суддя А.С. Пекний