ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

02.07.2026 Справа № 905/184/26 
Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,
за участю секретаря судового засідання Сизової К.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Державного підприємства «Укрвугілля»
до відповідача держави Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації
про стягнення збитків у розмірі 38 102 101,94 грн,-
за участю уповноважених представників сторін:
від позивача: Маковій В.В. – за довіреністю б/н від 01.12.2025 (в режимі відеоконференції)
від відповідача: не з`явився
ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст і підстави позовних вимог
24.03.2026 шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Державне підприємство «Укрвугілля» (далі – ДП «Укрвугілля», позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до держави - Російська Федерація в особі Генерального прокурора Російської Федерації (далі – РФ, відповідач) про стягнення на його користь збитків у розмірі 38 102 101,94грн. 
Позовні вимоги вмотивовані тим, що внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України збройними формуваннями РФ захоплено належне ДП «Укрвугілля» майно - вугілля передане для здійснення збагачення за договором № 3Б 1109-20 від 11.09.2020, що перебувало на ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», яка розташована на території Селідовської міської територіальної громади Донецької області, чим позивачу завдані реальні збитки у розмірі 38102101,94грн, які останній просить стягнути в судовому порядку з відповідача. Також у позовній заяві ДП «Укрвугілля» визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно з яким позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи витрати у розмірі 48000,00грн.
Процедура провадження у справі у господарському суді 
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2026 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.03.2026 позовну заяву ДП «Укрвугілля» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/184/26. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Підготовче засідання призначене на 29.04.2026 о 12:00 год.
Ухвалою суду від 08.04.2026 задоволено клопотання ДП «Укрвугілля», що викладене в тексті позовної заяви, в якому останній просить забезпечити проведення підготовчого засідання у справі в режимі відеоконференції та всіх наступних судових засіданнях поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів.
10.04.2026 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі від 30.03.2026 з доказом надіслання документів посольству Російської Федерації в Республіці Молдова.
Ухвалою від 29.04.2026 відкладено підготовче засідання на 20.05.2026 року о 11:30 год.
Ухвалою суду від 20.05.2026 відкладено підготовче засідання на 10.06.2026 о 11:00 год та продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. 
Ухвалою суду від 10.06.2026 закрито підготовче провадження у справі №905/184/26 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 02.07.2026 на 9:30 год.
Представник позивача у судове засідання 02.07.2026 з`явився, в межах вступного слова підтримав вимоги, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача у судове засідання 02.07.2026 не з`явився.
За приписами ст.365 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України
Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Відповідно до ч.1 ст.122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Листом № 72/11-612/1-81401 від 13.10.2022 «Щодо припинення дії міжнародного договору» Міністерство закордонних справ України повідомило про розірвання дипломатичних відносин, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14.02.1992 з 24.02.2022.
У зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України має місце зупиненням функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Російської Федерації та діяльності її дипломатичних установ на території України.
Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами Російської Федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.
Відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку Росії та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з Поштою Росії та Білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються.
Таким чином, у встановленому порядку повідомлення відповідача неможливо як шляхом застосування дипломатичних інституцій, так і органами поштового зв`язку.
Проте суд, незважаючи на всі обставини, наведені вище, вжив всіх максимально можливих заходів, задля дотримання вимог щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та його хід, оскільки був використаний додатковий альтернативний засіб повідомлення відповідача - направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі з відповідним перекладом на адресу посольства Російської Федерації у Республіка Молдова, докази чого містяться в матеріалах справи. Поштове відправлення адресатом отримано, тобто останній обізнаний про факт наявності судового провадження.
Повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення засідань у цій справі здійснювалось шляхом розміщення на сайті «Судова влада України» відповідного оголошення.
У судовому засіданні 02.07.2026 суд, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясував фактичні обставини справи та безпосередньо дослідив докази, які містяться в матеріалах справи.

Позиція учасників процесу
В обґрунтування позовних вимог ДП «Укрвугілля» зазначило, що відносини щодо збагачення вугілля з ТОВ «Промислова компанія «Збагачувач» виникли у відповідності до укладеного Договору № 3Б 1109-20 п/р від 11.09.2020, дію якого продовжено до 31 грудня 2024 року на підставі Додаткової угоди між сторонами № 20 від 28.11.2023. На виконання умов договору протягом 2023 - 2024 років здійснювалось направлення рядового вугілля для збагачення на ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» та приймання виготовленого концентрату позивачем, що підтверджується відповідними Актами приймання-передачі продукції. Внаслідок збройної агресії РФ проти України та активних бойових дій військових формувань держави-агресора залізнична станція Новогродівка Донецької залізниці у квітні 2024 року припинила приймання вугілля та відвантаження концентрату, у подальшому ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» припинила господарську діяльність. Про настання форс-мажорних обставин ТОВ «ПК «Збагачувач» повідомило позивача листом від 08.07.2024. Згідно Акту звіряння на 01.08.2024 на аварійному складі ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» знаходилося 12 767,64 тон рядового вугілля, що надійшло для збагачення, і 382,35 тон вугільного концентрату. ДП «Укрвугілля» ініціювало проведення біржових торгів та надіслало комерційні пропозиції на підприємства, однак потенційних покупців знайдено не було. Таким чином, відповідач у зв`язку із загостренням безпекової ситуації внаслідок активізації бойових дій об`єктивно був позбавлений можливості реалізувати залишки вугільної продукції та забезпечити її вивезення із складу, які залишилися на території, окупованій Російською Федерацією, чим позивачу спричинені реальні збитки.
Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 30.03.2026 відповідачу встановлений строк на подання відзиву на позовну заяву п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали. Останній попереджений судом, що у разі відсутності відзиву на позов у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішить справу за наявними матеріалами.
Згідно ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідач під час розгляду справи відзиву суду не надав, ніяким іншим способом своєї правової позиції за заявленим позовом не висловив, доказів на підтвердження поважності причин не можливості вчинення даних дій не надав.
Враховуючи вжиття судом всіх можливих заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та достатність часу, наданого учасникам справи для висловлення своєї правової позиції по суті спору та подання доказів на підтвердження власних аргументів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом
ДП «Укрвугілля» є юридичною особою державною форми власності, що зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - ідентифікаційний код 43474633. Основним видом діяльності Підприємства є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.
11.09.2020 року між ДП «Укрвугілля» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Збагачувач» (Виконавець) укладено Договір №3Б 1109-20 п/р, у відповідності до пункту 1.1. якого Замовник зобов`язується передати Виконавцю Вугілля для збагачення, сплатити послуги Виконавця, по`вязані зі збагачення вугілля і прийняти Концентрат. Виконавець зобов`язується прийняти Вугілля, провести його збагачення і передати отриманий в результаті збагачення Концентрат Замовнику, в термін і на умовах, обумовлених цим Договором та/або Специфікаціями.
Терміни, що застосовуються в цьому Договорі: Вугілля – рядове вугілля, що передається Замовником Виконавцю для збагачення(переробки). Концентрат – вугільна продукція, отримана в результаті збагачення вугілля (продукти збагачення).
Замовник зобов`язується передати виконавцю Вугілля на умовах «DDP залізнична станція «Новогродівка» та/або DDP залізнична станція “Кривий Торець» Донецької залізниці (згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року), з урахуванням умов цього Договору. Кількість, марочний склад, якісні показники вугілля, вантажовідправники та інші необхідні відомості обумовлюються сторонами у відповідних Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору (підпункт 1.1.1. пункту 1.1 Договору).
У підпункті 1.1.2. пункту 1.1. Договору визначено, що датою передачі Вугілля Виконавцю є дата фактичної передачі Вугілля в узгоджене місце (місце призначення) Вугілля, яке вказується в «Накладній», графа 52 «Календарний штемпель видачі вантажу» залізничної станції «Новогродівка» Донецької залізниці «Укрзалізниці» та/або «Кривий Торець», яка свідчить про видачу вантажу станцією.
Згідно підпункту 1.1.3. пункту 1.1. Договору Виконавець зобов`язується прийняти Вугілля, провести його збагнення на ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» та/або на філії «ЗФ «Щербинівська» ТОВ «Донінтервугілля» і передати отриманий в результаті збагачення Вугілля Концентрат Замовнику на умовах: FCA залізнична станція Новогродівка Донецької залізниці «Укрзалізниці» та/або FCA залізнична станція Кривий Торець Донецької залізниці «Укрзалізниці» та/або на умовах EXW склад ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» та/або: EXW склад ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» (Спільна діяльність), погоджених сторонами у відповідних Специфікаціях, згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року, з урахуванням умов цього Договору.
Датою відвантаження Концентрату у разі його перевезення залізнице є дата зазначена в графі 56 залізничної накладної, залізничної станції «Новогродівка» Донецької залізниці «Укрзалізниці» і/або «Кривий Торець» Донецької залізниці «Укрзалізниці», яка свідчить про приймання вантажу до перевезень.
Датою виконання Виконавцем обумовлених цим Договором зобов`язань зі збагачення Вугілля розуміється дата підписання між Сторонами Акта приймання-передачі наданих послуг, складеного на підставі Акта звіряння кількості та якості Концентрату між Виконавцем та Вантажоодержувачем концентрату.
Концентрат, отриманий в результаті збагачення Вугілля, повинен бути переданий Виконавцем Замовнику на вище обговорених умовах (п. 1.1.3. цього Договору) за реквізитами, вказаними Замовником у відповідних листах-заявках та погодженими сторонами у відповідних Специфікаціях до цього Договору (підпункт 1.1.5. пункту 1.1 Договору).
За правилами пункту 7.7. Договору Виконавець несе всі ризики втрати чи пошкодження Концентрату до моменту здійснення його поставки у відповідності до умов Договору, якщо не доведе, що такі втрати чи пошкодження відбулися не з його вини.
Цей Договір набуває чинності з дати його підписання. Сторони встановлюють, що дата закінчення строку дії Договору визначається таким чином: при належному виконанні обома Сторонами своїх зобов`язань, обумовлених цим Договором, датою закінчення терміну дії Договору є 31 грудня 2021 року. У разі невиконання (неналежного виконання) Сторонами (Стороною) своїх зобов`язань за цим Договором, такі зобов`язання мають бути виконані Сторонами (відповідно до умов Договору) і після закінчення строку його дії.
Додатковою угодою від 28.11.2023 термін дії Договору №3Б 1109-20 п/р від 11.09.2020 продовжено до 31 грудня 2024 року. 
Сторонами укладені Специфікації: № 64 від 29.12.2023, № 65 від 15.01.2023, № 66 від 31.01.2024, № 67 від 31.01.2024, № 68 від 29.02.2024, № 69 від 29.03.2024, за якими рядове вугілля для збагачення має бути поставлене з шахт: ВП «Котляревська», ВП «Україна», ВП «Курахівська» та ВП «Капітальна».
ДП «Укрвугілля» (Покупець) уклало Договори поставки рядового вугілля: № 01-24/РВ від 16.01.2024 з Державним підприємством «Мирноградвугілля» та №02-24/РВ від 19.02.2024 з Державним підприємством «Селидіввугілля» (Постачальник), відповідно до пунктів в 1.1., 1.2. яких Постачальник зобов`язується поставити Покупцю рядове вугілля (далі – вугілля) в обсязі та в асортименті, по реквізитах, з якісними характеристиками, наведеними у відповідних Специфікаціях до Договору, які є його невід`ємними частинами. Покупець зобов`язується прийняти вугілля, оплатити його вартість на умовах, встановлених даним Договором.
На виконання умов Договору № 01-24/РВ від 16.01.2024 ДП «Мирноградвугілля» передало, а ДП «Укрвугілля» прийняло вугільну продукцію марки ГЖП (0-200), яка була відвантажена на ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», що підтверджується відповідними актами звіряння по кількості та якості та актами приймання-передачі вугільної продукції, підписаними сторонами, а саме: № 28 від 28.03.2024 року на загальну суму з ПДВ 2 035 991,99 грн (кількість — 1075,360 т); № 29 від 29.03.2024 року на загальну суму з ПДВ 1 608 100,42 грн (кількість — 904,240 т); № 30 від 01.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 1 278 515,00 грн (кількість — 647,760 т); № 31 від 02.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 1 368 837,98 грн (кількість — 807,860 т);№ 32 від 08.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 1 663 458,89 грн (кількість — 969,680 т); № 33 від 09.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 1 466 449,76 грн (кількість — 812,960 т);№ 34 від 10.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 1 512 458,10 грн (кількість — 918,880 т); № 35 від 11.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 1 613 924,20 грн (кількість — 838,620 т); № 36 від 12.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 1 490 404,21 грн (кількість — 791,080 т).
На виконання умов Договору № 02-24/РВ від 19.02.2024 ДП «Селидіввугілля» передало, а ДП «Укрвугілля» прийняло вугільну продукцію марок ДГ (0-200) та Г(Г1) (0-200), яка була відвантажена на ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», що підтверджується відповідними актами звіряння по кількості та якості та актами приймання-передачі вугільної продукції, підписаними сторонами, а саме: № 16 від 28.02.2024 року на загальну суму з ПДВ 377 745,38 грн (кількість — 128,100 т); № 23 від 13.03.2024 року на загальну суму з ПДВ 366 645,92 грн (кількість — 125,520 т); № 24 від 15.03.2024 року на загальну суму з ПДВ 2 008 494,61 грн (кількість — 542,800 т); № 25 від 19.03.2024 року на загальну суму з ПДВ 1 429 413,62 грн (кількість — 384,540 т); № 26 від 20.03.2024 року на загальну суму з ПДВ 1 470 376,90 грн (кількість — 805,460 т);№ 27 від 21.03.2024 року на загальну суму з ПДВ 241 517,95 грн (кількість — 82,880 т); Акт № 28 від 25.03.2024 року на загальну суму з ПДВ 869 308,81 грн (кількість — 476,200 т); № 29 від 01.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 3 785 482,27 грн (кількість — 1022,100 т);№ 30 від 02.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 866 900,96 грн (кількість — 433,900 т); № 31 від 05.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 1 103 354,21 грн (кількість — 514,580 т); № 32 від 08.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 2 726 670,12 грн (кількість — 732,860 т);№ 33 від 09.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 1 611 939,68 грн (кількість — 708,520 т); № 34 від 10.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 629 643,98 грн (кількість — 215,300 т);№ 35 від 11.04.2024 року на загальну суму з ПДВ 1 578 422,26 грн (кількість — 424,240 т).
На виконання умов Договору №3Б 1109-20 п/р від 11.09.2020 поставлено до ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» для його збагачення з ВП «Котляревська» 847,52 тон рядового вугілля (Акти приймання-передачі рядового вугілля від 04.01.2024, 11.01.2024, 18.01.2024, 28.02.2024, 13.03.2024, 21.03.2024, 10.04.2024, що складені згідно актів звіряння по кількості та якості № 1 від 04.01.2024, № 4 від 11.01.2024, № 8 від 18.01.2024, № 16 від 28.02.2024, № 23 від 13.03.2024, № 27 від 21.03.2024, № 34 від 10.04.2024); з ВП «Україна» 6 393,30 тон рядового вугілля (Акти приймання-передачі рядового вугілля від 08.01.2024, 09.01.2024, 12.01.2024, 15.01.2025, 16.01.2024, 19.01.2024, 22.01.2024, 22.02.2022, 24.02.2024, 27.02.2024, 05.03.2024, 12.03.2024, 15.03.2024, 19.03.2024, 01.04.2024, 08.04.2024, 11.04.2024, що складені згідно актів звіряння по кількості та якості № 2 від 08.01.2024, № 3 від 09.01.2024, № 5 від 12.01.2024, № 6 від 15.01.2025, № 7 від 16.01.2024, № 9 від 19.01.2024, № 10 від 22.01.2024, № 11 від 22.02.2022, № 13 від 24.02.2024, № 15 від 27.02.2024, № 19 від 05.03.2024, № 22 від 12.03.2024, № 24 від 15.03.2024, № 25 від 19.03.2024, № 29 від 01.04.2024, № 32 від 08.04.2024, № 35 від 11.04.2024); з ВП «Курахівська» 6 499,46 тон рядового вугілля (Акти актів приймання-передачі рядового вугілля від 23.02.2024, 26.02.2024, 29.02.2024, 04.03.2024, 07.03.2024, 11.03.2024, 20.03.2024, 25.03.2024, 02.04.2025, 05.04.2025, 09.04.2024, що складені згідно актів звіряння по кількості та якості № 12 від 23.02.2024, № 14 від 26.02.2024, № 17 від 29.02.2024, № 18 від 04.03.2024, № 20 від 07.03.2024, № 21 від 11.03.2024, № 26 від 20.03.2024, № 28 від 25.03.2024, № 30 від 02.04.2025, № 31 від 05.04.2025, № 33 від 09.04.2024); ВП «Капітальна» 30 973,84 тон рядового вугілля (Акти приймання-передачі рядового вугілля від 18.01.2024, 19.01.2024, 20.02.2024, 21.02.2024, 23.02.2024, 24.02.2024, 26.02.2024, 27.02.2024, 28.02.2024, 01.03.2024, 02.03.2024, 02.03.2024, 04.03.2024, 05.03.2024, 06.03.2024, 07.03.2024, 08.03.2024, 11.03.2024, 12.03.2024, 13.03.2020, 15.03.2024, 18.03.2024, 19.03.2024, 20.03.2024, 22.03.2024, 23.03.2024, 27.03.2024, 28.03.2024, 29.03.2025, що складені згідно актів звіряння по кількості та якості № 1 від 18.01.2024, № 2 від 19.01.2024, № 3 від 20.02.2024, № 4 від 21.02.2024, № 5 від 23.02.2024, № 6 від 24.02.2024, № 7 від 26.02.2024, № 8 від 27.02.2024, № 9 від 28.02.2024, № 10 від 01.03.2024, № 11 від 02.03.2024, № 12 від 02.03.2024, № 13 від 04.03.2024, № 14 від 05.03.2024, № 15 від 06.03.2024, № 16 від 07.03.2024, № 17 від 08.03.2024, № 18 від 11.03.2024, № 19 від 12.03.2024, № 20 від 13.03.2020, № 21 від 15.03.2024, № 22 від 18.03.2024, № 23 від 19.03.2024, № 24 від 20.03.2024, № 25 від 22.03.2024, № 26 від 23.03.2024, № 27 від 27.03.2024, № 28 від 28.03.2024, № 29 від 29.03.2025).
У зв`язку з інтенсивними бойовими діями на території Новогродівської міської громади Донецької області і критичним наближенням фронту залізнична станція Новогродівка Донецької залізниці, яка використовувалась ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» при транспортуванні вугілля, у квітні 2024 року припинила господарську діяльність з доставлення вантажів
Листом № 06/1749 від 11.04.2024 року ПАТ «Центренерго», в інтересах якого здійснювалось збагачення рядового вугілля і яке є єдиним споживачем вугільної продукції з ресурсів державних вугледобувних підприємств, звернулось до ДП «Укрвугілля» з проханням тимчасово призупинити відвантаження вугільної продукції на адресу теплоелектростанцій ПАТ «Центренерго» у зв`язку з наслідками військової агресії.
Як зазначено у додаткових письмових поясненнях позивача, у зв`язку із відсутністю інформації щодо тривалості зупинки відвантаження, з метою недопущення простою вугледобувних підприємств та забезпечення реалізації власних залишків вугілля на збагачувальних фабриках, у тому числі, на ЦЗФ «Селидівська», ДП «Укрвугілля» ініціювало проведення біржових торгів, щодо реалізації місячного обсягу, однак у зв`язку із відсутністю попиту та потенційних покупців, відповідні біржові торги не відбулися.
З метою реалізації вугілля, 09.05.2024 року ДП «Укрвугілля» направило низці підприємств комерційні пропозиції щодо закупівлі 10,0 тис. тонн вугільної продукції (марок ГЖП, Г(Г1), ДГ), що знаходиться на збагачувальних фабриках ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» та АТ «Жовтнева ЦЗФ», зокрема, ТОВ «КОСТАНЗА», ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», ТОВ «СУМИТЕПЛОЕНЕРГО», ПРАТ «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО», ПАТ «Центренерго», ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО», ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» та ПРАТ «Дікергофф Цемент Україна». Відповіді відсутні.
16.04.2024 ПАТ «Центренерго» листом №06/1905 повідомило про настання форс-мажорних обставин, зокрема, вказавши, що ним та позивачем укладено Договір № 111/11 від 29.12.2023, виконання якого обумовлювалось функціонуванням відокремлених підрозділів товариства - Зміївська ТЕС, Трипільська ТЕС, однак останні внаслідок ракетних обстрілів, які РФ веде в ході повномасштабної збройної агресії проти України, пошкоджені, що призвело до зупинення виробництва електричної енергії. Зазначені вище обставини на даний час є форс-мажорними для ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО», що спричинило неможливість ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» вчасно виконувати свої зобов`язання за Договором внаслідок дії обставин непереборної сили. Також повідомлено, що копію сертифіката Торгово-промислової палати України або іншого компетентного органу про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) буде надано додатково після його отримання.
Надалі, листом № 0430/04 від 17.06.2024 ДП «Укрвугілля» запропонувало ПАТ «Центренерго» відновити розрахунки щодо погашення простроченої заборгованості у сумі 548,54 млн грн та розглянути можливість закупівлі 8,4 тис. тонн вугільної продукції, яка знаходиться на складах ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» та АТ «Жовтнева ЦЗФ», на умовах стовідсоткової попередньої оплати. За ствердженням позивача, пропозиція не була прийнята. 
Згідно з листом ТОВ «ПК «Збагачувач» № 27/06-1Р від 27.06.2024, що направлений на адресу ДП «Укрвугілля» останнє повідомлено, що на аварійних складах станом на 01.05.2024 року накопичилося 15 740,36 тонн рядового вугілля, з яких: 12 767,64 тонн — на ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», та 2 973,72 тонн — на АТ «Жовтнева ЦЗФ». У цьому листі ТОВ «ПК «Збагачувач» попередило про погіршення властивостей вугілля, втрату його маси та ризик самозаймання через довготривале зберігання на відкритому повітрі. Крім того, наголосило на почастішанні випадків прямих влучань в інфраструктуру ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» через загострення воєнних дій у районі м. Селидове та заявило, що не несе відповідальності за збереження майна ДП «Укрвугілля».
ДП «Укрвугілля» листом № 0447/06 від 28.06.2024 звернулось до ТОВ «ПК «Збагачувач» із проханням розглянути можливість перевезення залишків рядового вугілля (12 767,64 т) та вугільного концентрату (382,35 т) зі складу ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» на склад АТ «Жовтнева ЦЗФ».
Проте, листом № 02/07-1Р від 02.07.2024 ТОВ «ПК «Збагачувач» повідомило про неможливість такого переміщення через відсутність місця для зберігання на складі АТ «Жовтнева ЦЗФ». Товариство зазначило, що перевезення можливе лише автотранспортом за рахунок ДП «Укрвугілля» і виключно за умови подальшої переробки цього вугілля на АТ «Жовтнева ЦЗФ» з одночасним відвантаженням концентрату. Також ТОВ «ПК «Збагачувач» повідомило про масштабне руйнування інфраструктури ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», яке сталося 29.06.2024 року, та повторно відмовилося від відповідальності за збереження майна.
02.07.2024 ДП «Укрвугілля» направило запити про надання комерційних пропозицій щодо перевезення близько 13,0 тис. тонн вугілля автомобільним транспортом за маршрутом ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» — АТ «Жовтнева ЦЗФ» на адресу кількох транспортних компаній та підприємців, а саме: ФОП Хорошилової А.С. (лист № 0459/04); ФОП Чипак С.М. (лист № 0458/04); ТОВ «Мирноградська транспортна компанія» (лист № 0455/04); ФОП Іванову В.В.(лист № 0456/04); ФОП Івановій К.В.(лист № 0457/04).
Листом № 8 від 26.08.2024 ФОП Іванова К.В. повідомила, що у зв`язку з критичним загостренням ситуації, ворожою агресією на території України, введенням воєнного стану, максимальним наближенням лінії фронту до місця розташування ЦЗФ «Селидівська» та суттєвою загрозою життю та здоров`ю працівників не має фактичної можливості виконувати послуги фронтального навантажувача та перевезення вантажним автомобільним транспортом рядового вугілля. Відповіді інших підприємств відсутні.
ТОВ «ПК «Збагачувач» листом №08/07-1 від 08.07.2024 в порядку розділу 8 Договору № 1109-20 п/р від 11.09.2020 направлено позивачу повідомлення про виникнення форс-мажорних обставин, в якому констатується, що на аварійному складі ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» знаходиться:12767,64 тн рядового вугілля, у тому числі, ш. Курахівська - 2407,46 тн, ш. Котляревського - 551,8.тн, ш. Україна - 2674,34 тн, ш. Капітальна - 7134,04 тн. 29.06.2024 близько 22 години 30 хвилин у результаті ракетного обстрілу з важкого озброєння російськими загарбниками відбулося влучання з подальшим виникненням пожежі на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» розташованого за адресою: місто Селидове, вулиця Миру, будинок 34, повністю зруйновані виробничі потужності, які використовувались у виробничо-господарській діяльністю. ТОВ «ПК «Збагачувач» в силу вищенаведених форс-мажорних обставин, позбавлено можливості виконання належним чином своїх зобов`язань за Договором № 1109-20 п/р від 11.09.2020 на переробку вугілля в частині умов переробки вугілля та відправки силами ТОВ «ЦЗФ «Селидівська».
Листом №0708/2Р від 07.08.2024 ТОВ «ПК «Збагачувач» доводить до відома ДП «Укрвугілля», що ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» припинила своє виробництво внаслідок дій російської агресії, фабрика не має змоги ані переробити це вугілля, ані провести заходи для гасіння, ситуація зі станом вугілля надалі буде тільки погіршуватись, і це призведе до масштабної пожежі та повного знешкодження вугілля.
Листом від 20.08.2024 ТОВ «ПК «Збагачувач» повідомило позивача, що через посилення ворожих обстрілів та у зв`язку з критичним наближенням фронту до Селидівської громади та щоденним просуванням російських військ, на території Селидівської громади оголошено обов`язкову евакуацію мешканців. Робота по ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» фактично припинена, підприємство не має можливості сприяти трудовими та технічними ресурсами у відвантаженні та відправленні залишків рядового вугілля та вугільного концентрату. Пропонує розглянути можливість навантаження, вивезення залишків рядового вугілля у обсязі 12767,64 тн та вугільного концентрату у обсязі 383,35 тн, які знаходяться на складі ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» власними силами.
Згідно з Актом звіряння надійшовшого рядового вугілля і відвантажених продуктів збагачення у серпні 2024 року на аварійному складі ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» згідно договору № 3Б 1109-20 п/р від 11.09.2020 станом на 01.09.2024 залишився наступний обсяг рядового вугілля поставлений ДП «Укрвугілля» та прийнятий ТОВ «Промислова компанія «Збагачувач» за Актами приймання-передачі: - з ВП «Шахта «Котляревська» - 551,800 т, з ВП «Шахта «Україна» - 2 674,340 т; з ВП «Шахта «Курахівська» - 2 407,460 т, з ВП «Шахта «Капітальна» - 7 134,040 т. Також на аварійному складі ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» станом на 01.09.2024 залишилося 382,35 тон вугільного Концентрату, у тому числі отримане для збагачення в кількості: від ВП «Шахта «Котляревська» - 28,150 т, від ВП «Шахта «Україна» - 1,400 т, від ВП «Шахта «Курахівська» - 309,800 т.
За даними, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване місце розташування ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» м.Селидове Покровського району Донецької області. 
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що затверджений наказом Міністерства розвитку
громад та територій України № 376 від 28.02.2025, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786, територія м. Селидове віднесено до території активних бойових дій з 19.08.2024 по 03.01.2025 (UA14160230010080205), тимчасово окупована 
Російською Федерацією територія України з 04.01.2025 (UA14160230010080205).

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду
Перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, дослідивши надані в порядку статті 74 ГПК України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд, надавши правову оцінку спірним правовідносинам у справі, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, зважаючи на таке. 
Здійснюючи правосуддя, у відповідності до положень статті 5 ГПК України господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.
Приписами частини першої статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб. 
Законодавець у частині першій статті 4 ГПК України встановив, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Реалізуючи своє право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. 
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц сформулювала правовий висновок, відповідно до якого визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
У позовній заяві відповідачем у спорі визначена держава – Російська Федерація в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації. 
У частині першій статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави у справі як відповідача або третьої особи, може бути допущене лише за згодою компетентних органів відповідної держави.
Отже, іноземна держава користується судовим імунітетом за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.
Натомість, 24 лютого 2022 року Російська Федерація здійснила військове вторгнення на територію України. Вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, тому Російська Федерація, як зазначено у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.09.2022 у справі № 990/80/22, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії. 
При цьому Верховний Суд виходив з того, що країна-агресор діяла поза межами свого суверенного права на самооборону, навпаки, віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, заперечує суверенітет України та з 2014 року не припиняє збройну агресію, чисельні акти геноциду українського народу, тому, безумовно, Російська Федерація надалі не користується в такій категорії справ своїм судовим імунітетом, а зобов`язань дотримуватися суверенітету вказаної держави та поважати його на цей час немає.
Додаткові аргументи непоширення судового імунітету Російської Федерації у спірних правовідносинах зазначені у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 та у справі № 760/17232/20-ц, в яких акцентовано, що підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції; судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичайне міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним з міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення нею державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.
Верховним Судом у вказаній постанові викладена правова позиція, відповідно до якої загальновідомим є (тобто таким, що не потребує доказування) те, що Російська Федерація відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну військову діяльність в Україні, включаючи не тільки повномасштабну збройну агресію, але і будь-яку участь своїх збройних сил у військових діях в Донецькій та Луганській областях з 2014 року. Не існує жодної розумної підстави припустити, що порушене право позивача, за захистом якого він звернувся до українського суду, могло би бути захищене шляхом подання позову до суду Російської Федерації.
Господарський суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.04.2022 у справі №308/9708/19, яка полягає в тому, що після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено Російську Федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії Російської Федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.
Висновки щодо застосування норм права, зазначені у постановах Верховного Суду, у відповідності до положень частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно з нормою частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Господарський суд бере до уваги про розірвання дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією (лист Міністерства юстиції України № 91935/114287-22/12.1.1 від 06.10.2022).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при зверненні з позовом до Російської Федерації, позивач для правильного вирішення спору не потребує згоди компетентних органів Російської Федерації на розгляд справи у судах України або наявності міжнародної угоди між Україною та Російською Федерацією з цього питання. Отже, у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у резидента України з Російською Федерацією, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.
Господарський суд наголошує, що державу представляє влада, яка поєднує в собі виконавчу, законодавчу, судову, а також центральні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Протиправні дії органів держави є її власними діями, тому відповідно до пунктів 1, 3 ІV Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року безпосередньо держава несе відповідальність, у тому числі у формі відшкодування збитків, за протиправні дії своїх органів, зокрема збройних сил у випадку порушення правил і звичаїв ведення воєнних дій. Загальновідомо, що за військові дії на території України відповідальна Російська Федерація.
У постанові від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 Велика Палата Верховного Суду відзначила, що держава може вступати як у цивільні (господарські), так і у адміністративні правовідносини (пункт 6.21.). Вступаючи в цивільні чи господарські правовідносини, держава в особі відповідного органу насамперед має на меті задоволення приватного інтересу (пункт 6.23.). Наведені висновки вказують на можливість держави вступати в господарські правовідносини через відповідні органи.
Верховний Суд у постанові від 04.10.2022 у справі № 910/5210/20 (пункт 5.4.) зазначив, що у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Тобто органи держави не є самостійними суб`єктами, а виконують представницьку функцію держави.
Положеннями Федерального закону Російської Федерації «Про прокуратуру Російської Федерації» в редакції від 11.06.2022 № 183-ФЗ визначено, що Генеральна прокуратура Російської Федерації забезпечує представництво та захист інтересів Російської Федерації у міжнародних органах. Іноземних та міжнародних (міждержавних) судах, іноземних та міжнародних третейських судах (арбітражах), крім випадків розгляду спорів між Російською Федерацією та іноземними державами або міжнародними організаціями, а також спорів, пов`язаних з договірними (контрактними) зобов`язаннями дипломатичних представництв та консульських установ Російської Федерації, представництв Російської Федерації при міжнародних організаціях, інших офіційних представництв Російської Федерації та представництв федеральних органів виконавчої влади, що знаходяться за межами території Російської Федерації, якщо інше не передбачено окремими рішеннями Президента Російської Федерації.
Таким чином, повноваження Генеральної прокуратури Російської Федерації найбільш наближені до представництва інтересів цієї держави в іноземних судах. Отже, Генеральна прокуратура Російської Федерації є тим компетентним органом, який уповноважений здійснювати повноваження щодо представництва і захисту інтересів держави в межах цього спору. Визначення Генеральної прокуратури Російської Федерації як представника є необхідним у цій справі через особливий статус держави, яка може вступати у правовідносини лише через свої компетентні органи.
З огляду на наведені обставини, проаналізувавши характер правовідносин, з яких виник спір, та предмет позову, суд погоджується з тим, що належним відповідачем у цій справі є Російська Федерація як держава в особі її представницького органу – Генеральної прокуратури Російської Федерації, та вирішує спір за її участі на загальних підставах.
Виходячи з викладених обставин, надавши правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, суд визнає, що предметом позову є матеріально-правова вимога ДП «Укрвугілля» про відшкодування реальних збитків, завданих підприємству внаслідок неправомірних дій Російської Федерації - збройної військової агресії проти України, що призвела до втрати майна, що належить позивачу на праві власності. 
Згідно з частиною першою статті 49 Закону України «Про міжнародне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Приписами частини першої статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом (статті 1166 ЦК України).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, як встановлено положеннями частин першої - третьої статті 22 ЦК України, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Отже, збитки – це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у зроблених нею витратах, втраті або пошкоджені майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (постанова Великої палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).
Відшкодування збитків є одним із заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень в силу норми статті 22 ЦК України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування. 
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) наявність збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки. І лише наявність зазначених елементів свідчить про існування складу цивільного правопорушення, що є підставою для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди (аналогічний за змістом правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/378/19).
За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків.
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, у прийнятті особою неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності), внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
За змістом принципів господарського судочинства: рівності, змагальності, обов`язковості встановлення судами обставин, що входять до предмета доказування, та диспозитивності, визначеного у статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 73 ГПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кожна зі сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).
У розумінні наведених норм законодавства у спірних правовідносинах обов`язок доведення в суді факту протиправної поведінки відповідача, розміру завданої шкоди, а також прямого причинного зв`язку між ними покладається на позивача з документальним підтвердженням обґрунтованого розрахунку суми, що стягується на відшкодування заподіяної шкоди. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків, тобто діє презумпція вини - відсутність вини у заподіянні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди. Водночас, відсутність або ж недоведеність хоча б одного елементів складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування шкоди (збитків) (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2019 у справі № 915/1456/15).
Факт масштабної, немотивованої збройної агресії Російської Федерації проти України, яка почалася 24 лютого 2022 року, визнано Резолюцією надзвичайної спеціальної сесії Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року. Цією Резолюцією військова агресія була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №210/4458/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
За таких обставин цей факт, який закріплено державою на законодавчому рівні та визнано на найвищому міжнародному рівні, є загальновідомим і має преюдиційне значення. При цьому, протиправність діяння відповідача, як складового елементу факту збройної агресії Російської Федерації проти України, визнається загальновідомим фактом, 
Відповідно до частини третьої статі 85 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Господарський суд акцентує, що частина друга статті 1166 ЦК України у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність вини у завданні збитків повинен доводити сам завдач. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача збитків. 
Невизнання суверенітету незалежної країни, порушення її кордонів та ведення бойових дій військовими формуваннями Російської Федерації на території України є у будь-якому разі винними діями, оскільки жодна особа, у контексті вищенаведеного, не може не усвідомлювати протиправність таких дій та їх наслідки. Тому, на розсуд суду, вина відповідача підтверджується самим фактом скоєного правопорушення.
Обов`язковими умовами покладення відповідальності має бути наявність збитків та безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.
Матеріалами справи підтверджено, що майно (рядове вугілля), яке отримано у власність позивачем на підставі договорів поставки рядового вугілля № 01-24/РВ від 16.01.2024 з Державним підприємством «Мирноградвугілля» та №02-24/РВ від 19.02.2024 з Державним підприємством «Селидіввугілля», передано згідно договору № 3Б 1109-20 п/р від 11.09.2020 з ТОВ «ПК «Збагачувач» для збагачення на ТОВ «ЦЗФ «Селидівська». 
У зв`язку з інтенсивними бойовими діями на території Новогродівської міської громади Донецької області і критичним наближенням фронту залізнична станція «Новогродівка» Донецької залізниці «Укрзалізниці», яка використовувалась ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» для здійснення відвантаження, у квітні 2024 року припинила господарську діяльність з доставлення вантажів. 
11.04.2024 Публічне акціонерне товариство «Центренерго», в інтересах якого здійснювалось збагачення рядового вугілля і яке є єдиним споживачем вугільної продукції з ресурсів державних вугледобувних підприємств, листом за № 06/1905 повідомило ДП «Укрвугілля» про настання форс-мажорних обставин: неможливість придбання збагаченого вугілля за договором № 111/11 від 29.12.2023 у зв`язку із зупиненням виробництва електричної енергії Зміївської та Трипільської ТЕС, внаслідок пошкоджень від ракетних обстрілів військовими формуваннями Російської Федерації.
З метою збереження і реалізації залишків вугілля і концентрату на аварійному складі ТОВ «ЦЗФ«Селидівська» ДП «Укрвугілля» протягом травня - червня 2024 року вживали заходи щодо організації вивезення залишків вугілля: позивачем ініційовано проведення біржових торгів серед споживачів вугільної продукції, надіслано комерційні пропозиції на адресу підприємств енергетичної, цементної галузей, що підтверджується відповідними листами позивача, долученими до матеріалів справи. Жодної позитивної відповіді на адресу позивача не надійшло. Транспортні компанії, зареєстровані на території Донецької області, фізичні особи-підприємці, що займаються комерційною транспортною діяльністю, визнали неможливим перевезення вугілля внаслідок загострення безпекової ситуації.
Листом № 08/07-1 від 08.07.2024 ТОВ «ПК «Збагачувач» повідомив ДП «Укрвугілля» про настання форс-мажорних обставин, зокрема зазначив: « 29 червня 2024 року близько 22 години 30 хвилин у результаті ракетного обстрілу з важкого озброєння російськими загарбниками відбулося влучання з подальшим виникненням пожежі на території ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», розташованого за адресою: місто Селидове, вулиця Миру, будинок 34. Повністю зруйновані виробничі потужності, які використовувались у виробничо-господарській діяльності.
У подальшому, листами №0708/2Р від 07.08.2024, від 20.08.2024 ТОВ «ПК «Збагачувач» довело до відома ДП «Укрвугілля», що робота ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» припинена, відвантаження та відправлення залишків рядового вугілля та вугільного концентрату не здійснюється.
Обсяг рядового вугілля станом на 01.09.2024, що належить ДП «Укрвугілля» та прийнятий ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» для збагачення згідно договору № 3Б 1109-20 п/р від 11.09.2020 з ТОВ «ПК «Збагачувач», а також концентрату підтверджено сторонами Договору шляхом складання Акту звіряння надійшовшого рядового вугілля і відвантажених продуктів збагачення у серпні 2024.
Як встановлено вище, територію м. Селидове, у якому зареєстроване місце розташування ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», віднесено до території активних бойових дій з 19.08.2024 по 03.01.2025, - тимчасово окупованих 
Російською Федерацією територій України з 04.01.2025. 
Враховуючи викладені обставини, що мають юридичне значення, надавши оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов висновку про порушення права позивача як суб`єкта господарювання, належними і достовірними доказами встановлена наявність повного складу цивільного законодавства у вигляді заподіяння реальних збитків ДП «Укрвугілля» протиправними діями Російської Федерації внаслідок збройної агресії проти України, що має наслідком їх відшкодування позивачу.
Внаслідок збройної агресії Російської Федерації державою Україна створено спеціальний механізм для визначення всіх збитків, які завдала держава-агресор, процедура якого встановлена в Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №326, (далі – Порядок № 326), та в Методиці визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності, затвердженої Наказом Міністерства економіки України та Фонду державного майна України 18 жовтня 2022 року №3904/1223 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 грудня 2022 року за №1522/388858) (далі – Методика).
Згідно з підпунктом 18 пункту 2 Порядку № 326 визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.
Відповідно до пункту 5 Загальних засад оцінки збитків, завданих майну та майновим правам внаслідок збройної агресії Російської Федерації (Додаток до Порядку), оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.
Пунктом 1 Методики № 3904/1223 передбачено, що ця Методика застосовується під час оцінки (визначення розміру) реальних збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності внаслідок втрати, руйнування або пошкодження їх майна у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації (далі - збройна агресія), оцінки (визначення розміру) упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності зазначеними суб`єктами господарювання, а також оцінки потреб у відновленні майна суб`єктів господарювання.
Механізми оцінки (визначення розміру) реальних збитків, упущеної вигоди та оцінки потреб у відновленні, що наведені в цій Методиці, розроблено на підставі національних та міжнародних стандартів оцінки, а також керівних принципів Світового банку щодо оцінки збитків та інших матеріалів, що розроблені організаціями, визнаними у світовому співтоваристві.
Ця Методика є обов`язковою для використання під час оцінки збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, проведення судової експертизи (експертного дослідження), пов`язаної з оцінкою збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, та її положення переважають над іншими положеннями нормативно-правових актів, методик, рекомендацій тощо, які регулюють питання визначення розміру збитків, завданих підприємствам, установам, організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності. У разі якщо певні питання, пов`язані з оцінкою збитків, не врегульовано цією Методикою, застосовуються інші нормативно-правові акти з питань оцінки майна, що визначені такими згідно із Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», та оціночні процедури, що передбачені міжнародними та національними стандартами оцінки, міжнародною оціночною практикою. Необхідність та доцільність застосування інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна обґрунтовуються у звіті про оцінку збитків (висновку експерта).
Ця Методика передбачає механізми оцінки (визначення розміру) збитків, завданих підприємствам, установам, організаціям та іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності внаслідок збройної агресії, оцінки (визначення розміру) упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності зазначеними суб`єктами господарювання, а також оцінки потреб у відновленні майна суб`єктів господарювання станом на дату оцінки, яка є датою не раніше ніж 23 лютого 2022 року
Оцінка збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи (експертного дослідження).
З метою отримання експертної оцінки щодо визначення збитків, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз» із заявою про проведення судової товарознавчої експертизи.
На вирішення судової товарознавчої експертизи позивачем поставлено питання: «Який розмір матеріальної шкоди, завданий власнику майна ДП «Укрвугілля» (код ЄДРПОУ 43474633) згідно переліку, зазначеного у Додатку № 1 до цієї заяви, що було втрачене на території ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» в Селидівській міській територіальній громаді внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації ?»
Проведення судової товарознавчої експертизи доручено судовому експерту Зєлєніній Євгенії Володимирівні, яка має вищу освіту по спеціальності «Товарознавство та експертиза в митній справі» та «Правознавство», кваліфікацію судового експерта з правом проведення судових експертиз за спеціальністю: 12.1 «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та споживчих товарів» (свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта № 1886 від 09 червня 2017 року, видане кваліфікаційною палатою ЦЕКК при Міністерстві юстиції України, термін дії – безстроково (наказ Міністерства юстиції України від 10.12.2024 № 3565/5). Стаж експертної роботи з 2017 року.
Експерт обізнаний, що висновок буде долучено до матеріалів позовної заяви та останній буде використаний для відшкодування шкоди у порядку цивільного/господарського судочинства.
Відповідно до вимог статті 70 та частини 2 статті 102 Кримінального процесуального кодексу України експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за статтями 384 та 385 Кримінального Кодексу України.
Для цілей цієї Методики пошкоджені, знищені, втрачені товарно-матеріальні запаси та біологічні активи, щодо яких оцінюють реальні збитки, розглядають як майно, що внаслідок заподіяння шкоди втратило свої первинні функціональні та споживчі властивості продукції, надані їй у процесі проєктування та виробництва. Розмір реальних збитків внаслідок пошкодження вказаного майна приймається таким, що дорівнює розміру реальних збитків внаслідок знищення такого майна. Розмір реальних збитків щодо такого майна оцінюють, виходячи з облікових даних фінансової звітності суб`єкта господарювання, установи, організації, облікових даних фінансової звітності власника або балансоутримувача такого майна, складеної станом на 31 грудня 2021 року, що відображає фактично понесені витрати на придбання майна. 
Експертом вважається за доцільне розрахунок реальних збитків, заподіяних внаслідок втрати, пошкодження та знищення машин та обладнання, товарно-матеріальних цінностей, що належали ДП «Укрвугілля», внаслідок збройної агресії Російської Федерації провести станом на час проведення розрахунків, а саме 05 лютого 2026 року, виходячи з облікових даних фінансової звітності ДП «Укрвугілля», складеної станом на дати, що більш наближені до дати заподіяння шкоди майну підприємства.
За висновком експертизи загальна ринкова вартість рядового вугілля за даними Актами приймання-передачі становить 36 257 781,32грн, концентрату вугілля – 1 844 320,62грн.
Таким чином, за висновком експертизи розмір матеріальної шкоди, завданої власнику майна – ДП «Укрвугілля» згідно переліку, зазначеного у Додатку № 1, що було втрачене на території ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» в Селидівській міській територіальній громаді внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією РФ, сукупно складає 38 102 101,94грн.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Наведена процесуальна норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина перша статті 79 ГПК України).
Відповідні приписи Господарського процесуального кодексу України мають загальний, універсальний характер, так як вони є нормами господарського процесуального права, та є обов`язковими при вирішення спору судом незалежно від правовідносин, які виникли між учасниками процесу.
Таким чином, дослідивши встановлені обставини, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи характер і специфіку спірних правовідносин, наведені положення законодавства та визначені процесуальним законом стандарти доказування, зважаючи на загальну засаду цивільного законодавства - справедливість, суд дійшов висновку про наявність підстав про задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат
Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача (п.4 ст.129 ГПК України).
Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч.1 ст.101 ГПК України).
19.12.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз» та ДП «Укрвугілля» укладено договір № 2/E-19/12 про надання послуг з організації та проведення експертизи, у відповідності до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, Виконавець бере на себе зобов`язання своїми силами і засобами надати за завданням Замовника послуги з організації та проведення товарознавчої експертизи з питань, викладених в заяві Замовника № 0797/06 від 18.12.2025р., що є невід`ємною частиною даного договору, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги.
Виконавець зобов`язується у відповідності до діючого законодавства України, зокрема, Закону України «Про судову експертизу», Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 326, Методики об`єктом оцінки збитку є економічні втрати підприємств, установ та організацій, інших суб`єктів господарювання всіх форм власності, затвердженої Наказом Міністерства економіки України та Фонду державного майна України від 18 жовтня 2022 року № 3904/1223, організувати та провести експертизу згідно розділу 1 даного договору та надати відповідь на поставлені питання. Експертиза проводиться експертом/експертами, якого/яких внесено до державного реєстру атестованих судових експертів на дату його проведення. (п.2.1.1 договору).
При цьому, згідно п.2.1.2 Виконавець зобов`язується підготувати та надати Замовнику письмовий висновок експерта для досягнення предмету даного договору (розділ 1). Результатом надання послуги з проведення експертизи є письмовий документ висновок експерта.
Визначені предметом даного договору послуги згідно зі ст. 15 закону України «Про судову експертизу» надаються за рахунок Замовника. Договірна вартість послуг Виконавця по даному договору становить 48 000,00 (сорок вісім тисяч) грн. 00 коп без ПДВ(п. 3.1. останнього).
На підставі умов договору сторонами підписано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 24.02.2026, яким підтверджено, що Виконавець в повному обсязі, належним чином та у визначені строки надав послуги з організації та проведення товарознавчої експертизи з питань, викладених в заяві Замовника № 0797/06 від 18.12.2025 р., за наслідками чого складено відповідний висновок експерта належної якості та передав їх результат Замовнику у встановлені строки та порядки. Виконані роботи (надані послуги) Виконавцями надано якісно та своєчасно, претензій до виконання робіт Замовник не має. Загальна вартість наданих послуг складає 48 000,00 (сорок вісім тисяч) грн. 00 коп без ПДВ. Наперед сплачено 48 000,00 (сорок вісім тисяч) грн. 00 коп без ПДВ.
Факт перерахування позивачем експертній установі грошових коштів в сумі 48000,00грн підтверджується платіжною інструкцією №1554 від 01.01.2026.
З огляду на наведене, суд вважає, що належними та допустимими доказами у справі підтверджено факт понесення позивачем витрат на проведення судової експертизи в сумі 48000,00грн.
Враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє повністю, на відповідача покладаються витрати по оплаті експертизи в сумі 48000,00грн.
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
При зверненні з позовом позивач не сплачував судовий збір як звільнений від його сплати.
Відповідно до ч.2 ст.129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відтак, з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у сумі 457225,23грн (0,8 від 1,5 відсотка ціни позову).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Державного підприємства “Укрвугілля” до відповідача Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації про стягнення збитків у розмірі 38102101,94грн задовольнити.
Стягнути з держави Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (адреса місцезнаходження: 125993, Російська Федерація, м.Москва, вул.В.Дмитрівка, буд.15а, ідентифікаційний код 00035335) на користь Державного підприємства “Укрвугілля” (адреса місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Трьохсвятительська, буд.11, офіс 19, ідентифікаційний код 43474633) збитки у розмірі 38102101,94грн, судові витрати на проведення експертизи у розмірі 48000,00грн.
Стягнути з держави Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (адреса місцезнаходження: 125993, Російська Федерація, м.Москва, вул.В.Дмитрівка, буд.15а ідентифікаційний код 00035335) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 457225,23грн.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Вступну та резолютивну частини рішення суду проголошено в судовому засіданні 02.07.2026.
Повний текст рішення суду підписано 10.07.2026.
Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова