Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року № 520/7061/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях про визнання протиправною та скасування постанови -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях № 086222 від 10.03.2026 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях № 086222 від 10.03.2026 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000,00 гривень, на думку позивача, є протиправною та підлягає скасуванню.
Державною служби України з безпеки на транспорті подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що уповноваженою особою Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено перевірку транспортного засобу марки OPEL державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки OPEL, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Результати перевірки оформлені актом № ОАР 064679 від 16.02.2026, яким зафіксовано порушення позивачем, передбачене ст. 34, ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутня індивідуальна контрольна книга водія та товарно-транспортна накладна.
За результатами розгляду справи Управлінням державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті за порушення ст.48 Закону України “Про автомобільний транспорт” винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №086222 від 10.03.2026, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.
Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернувся з даним позовом до суду.
За приписами ч. 12 ст. 6 Закону України “Про автомобільний транспорт” передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. (далі по тексту Порядок № 1567) визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.
Пунктом 2 Порядку № 1567 визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Згідно з п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Положеннями ст. 18 Закону України “Про автомобільний транспорт” регламентовано, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Таким чином, в розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем.
Згідно зі ст.34 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 48 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №820/4624/17.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 703 від 16.04.2025.
У відповідності до підпункту 7 пункту 1 розділу ІІ Вичерпного переліку наявність та надання водієм для перевірки документів, на підставі яких виконується перевезення для вантажних автомобілів з повною масою до 3,5 тонн включно заповнену індивідуальну контрольну книжку водія або копію графіка змінності водіїв або інформацію з діючого та повіреного тахографа (особисту картку водія та роздруковану на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водія (водіїв) - у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом або смарт-тахографом чи реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР), або бланк підтвердження діяльності.
Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340), яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.
Пунктом 1.3 Положення № 340 передбачено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Згідно пункту 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Водій, що керує ТЗ, на автобусних маршрутах протяжністю до 50 км включно, вантажними автомобілями з повною масою до 3,5 тонн включно, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв, або використовувати діючий та повірений тахограф (пункт 6.3 Положення № 340).
Під час перевірки встановлено, що автомобіль позивача не обладнаний тахографом має повну масу 3,5 т, а тому водій повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв, а перевізник повинен був забезпечити означеними документами.
Результати перевірки оформлені актом № ОАР 064679 від 16.02.2026, яким зафіксовано порушення позивачем, передбачене ст. 34, ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутня індивідуальна контрольна книга водія та товарно-транспортна накладна встановленої форми на вантаж або інший визначений законодавством документ.
При цьому, під час перевірки встановлено, що в якості перевізника виступала ФОП ОСОБА_1 .
Позивачем не спростовано встановлених вказаною перевіркою обставин та порушень, а саме не надано доказів наявності у водія індивідуальної контрольної книги водія та товарно-транспортна накладної на вантаж.
За таких обставин, перевіркою правомірно встановлено порушення статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме відсутність на момент проведення перевірки документів, які мають бути у водія.
Щодо посилань позивача на порушення порядку розгляду справи за порушення вимог законодавства, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 17 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи.
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України “Про адміністративну процедуру”.
У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
Повідомленням №13959/40.1/24-26 від 20.02.2026 направленим поштою рекомендованим повідомленням № R067105535934 позивача було викликано для розгляду справи на 10.03.2026 з 9.00 до 10.00.
Вказане повідомлення відповідачем направлялось на адресу позивача м. Харків, Салтівське шосе, 258, кв. 224. При цьому, така адреса зазначена позивачем у позовній заяві.
Відповідно до даних трекінгу АТ «Укрпошта» вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено позивачу 23.02.2026. 
Тобто відповідач виконав обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи, оскільки вже 25.02.2026 відправлення було у точці видачі/доставки.
При цьому, позивачем не доведено наявності обставини, які б підтверджували неможливість отримання ним повідомлення щодо розгляду справи.
Відповідно до п. 17 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року у разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
За таких обставин, відповідачем правомірно розглянуто справу та прийнято постанову № 086222 від 10.03.2026 про застосування адміністративно-господарського штрафу без участі позивача.
Позивач посилався на те, що в постанові Верховного Суду по справі №640/39442/21 від 01.06.2023 суд підтвердив доводи позивача щодо неналежного повідомлення про час і місце розгляду справи, оскільки у матеріалах справи не було доказів належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи про порушення норм транспорту.
Проте, Верховного Суду у постанові від 01.06.2023 по справі №640/39442/21 зазначив, що з аналізу наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що повідомленням від 17 листопада 2021 року № 97325/19.1/24-21 позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 7 грудня 2021 року. Вказане повідомлення надіслано рекомендованим листом зі штрих-кодовим ідентифікатором №0308301251569. Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що позивач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Отже, позиція Верховного Суду у постанові від 01.06.2023 по справі №640/39442/21 підтверджує, що у даній справі позивач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Також, Верховний Суд у постанові від 01.03.2018 по справі № 820/4810/17 зазначив, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно- господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, суд вважає вищевказані посилання позивача необґрунтованими.
Так, за результатами розгляду справи Управлінням державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті за порушення ст.48 Закону України “Про автомобільний транспорт” винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №086222 від 10.03.2026, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Щодо інших посилань сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях (61022, Харківська обл., м. Харків, майдан Свободи, 5, 6 під`їзд, 7 поверх) про визнання протиправною та скасування постанови – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.