Справа № 594/616/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року м.Борщів

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Губіш О.А., розглянувши матеріали, що надійшли від заступника начальника відділення поліції №1 Чортківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця, солдата в/ч НОМЕР_1 , 

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

19 квітня 2026 року о 03 год. 26 хв. с. Іване-Пусте, вул. Центральна, 2, водій гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Мерседес Е250, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Алкотестер Драгер 6810, прилад ARAM 0601, водій від огляду відмовився. Проїхати в найближчий медичний заклад КНП Борщівська міська лікарня для проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху України. 
В судове засідання ОСОБА_1 не прибув, хоча про час та місце проведення такого був сповіщений у визначеному законом порядку..
Захисник – адвокат Пасічник Т. В. подав до суду заяву про закриття справи, в якій просив адміністративну справу щодо ОСОБА_1 закрити. 
В обгрунтування чого зазначив, що вважає, що були відсутні підстави зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 . Так, відповідно до приписів ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які могли б встановити наявність підстав зупинення працівниками поліції транспортного засобу. Із матеріалів справи також не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити. У зв`язку з цим всі наступні вимоги працівників поліції ОСОБА_1 не зобов`язаний був виконувати.
Всі складені процесуальні документи відносно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а відмова від проходження огляду є правомірною.
Відповідно до ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.
Крім того, зазначає, що водію не роз`яснювалось інкриміноване правопорушення та порядок проходження огляду на стан сп`яніння.
Як вбачається, з відеокамери працівників патрульної поліції Нахману І.Т., не роз`яснювалось інкриміноване йому правопорушення, наслідки та санкції.
Разом з тим, ОСОБА_1 , не роз`яснювались його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
На запитання працівника патрульної поліції: чи є у водія бажання проведення огляду водій відповів прямо, що: бажання не має.
Працівниками поліції чітко не роз`яснювалось вимога щодо проходження огляду та наслідки відмови від такої вимоги, що має двозначність тлумачення. Працівник патрульної поліції почав складати протокол без оголошення прямої вимоги, роз`яснивши права, обов`язки, наслідки та інше, тільки під час вручення протоколу.
Згідно ст.1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення. Крім того, відповідно до п.1 ч. 1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно допокладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.
Отже, поліцейські, як суб`єкт правозастосування склали протокол стосовно ОСОБА_1 , проте самостійно не встановивши та не переконавшись, що останній дійсно керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння. 
А тому, у даному випадку не має доказового значення для правильного вирішення справи, оскільки відповідно до п.12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Таким чином, такі дії працівників поліції можна розцінювати, як бажання у будь- якому випадку притягнути ОСОБА_1 , до відповідальності, за відсутності для цього законних підстав.
Манера спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , без чіткого роз`яснення прав та обов`язків, а також наслідків у разі вчинення особою тих чи інших дій, є неприпустимою, оскільки породжує в особи сумніви та двозначність щодо розуміння обставин, які склалися. 
Такі дії працівників поліції з ініціювання провадження призвели до несправедливості провадження в цілому.
Також зазначив, що відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.
Також з візеозапису не вбачається момент виявлення або фіксування правопорушення. Докази відмови матеріали справи не містять.
Відповідно протоколу серії ЕПР1 №644532 від 19.04.2026 року ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі охорони здоров`я, чим порушив п.2.5 ПДР.
Однак, матеріали справи, а саме відеозапис з бодікамер працівників патрульної поліції вказує, що ОСОБА_1 , не бажав проходити огляд, а не відмовлявся від його проходження, його наслідки.
Відповідно до п.3 розділу II Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція), поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про новірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Згідно з п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12,2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Розділом III цієї Інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.
Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.
У п.п.1 п.2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, вЩеозапиед, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Всупереч вказаній нормі, з наданого відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції не вбачається момент виявлення або фіксування правопорушення.
У зв`язку, з чим вказаний запис не можна приймати до уваги оскільки він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення протоколу.
Зазначене кореспондує із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.
Також, зазначає, що водія не відсторонено під керування. У відповідності до вимог ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечу безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.
Однак, всупереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення водія не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документа встановленої форми, а саме, акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Хоча в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №425596 від 17.08.2025 року зазначені відомості щодо відсторонення.
Працівником патрульної поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були грубо порушенні вимога КУпАП та Інструкції.
Аналогічних висновків дійшов Чернівецький апеляційний суд у постанові від 13. 10.2022 року у справі №718/1824/22.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з’ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рд /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллеие де Рібермон проти Франції» ЄСГШ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є зцдчно ширшою; він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про * обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Обов`язокоргану (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від необхідності доводити свою непричетність до вчинення порушення.
Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому, можна прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведена допустимими та достовірними доказами. При цьому, вина є основною ознакою суб`єктивної сторони правопорушення та відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення. Також, звертає увагу суду, що ОСОБА_1 є солдат військової частини НОМЕР_1 . 
Відповідно до статті 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративним правопорушенням (проступок) характеризується низкою ознак. Це насамперед, діяння, поведінка, вчинок людини, дія чи бездіяльність, а також акт зовнішнього вияву ставлення особи до реальної діяльності інших людей, суспільства, держави. Закону непідвладні переконання, думки людей, якщо вони не знайшли зовнішнього вияву. Діяння визнають адміністративним правопорушенням за наявності чотирьох ознак: суспільної шкідливості, протиправності, вини і адміністративної караності. Адміністративним правопорушенням (проступком) може бути тільки винне діяння. Вина полягає в психічному ставленні особи до діяння та його шкідливих наслідків і може бути умисною або необережною.
З урахуванням вищевказаного у ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, оскільки відсутні вина та умисел. Також, звертає увагу суду, згідно зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується і метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особам.
Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Посилається на Рішення Конституційного Суду України та просить
врахувати принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, адже
наявність права керування транспортними засобами пов`язана з виконанням
службових обов`язків ОСОБА_1 , та відсутність такого права позбавить його
заробляти на життя, захищати суверенітет та територіальну цілісність України та є
підставою для подальшого звільнення з посади.
Так, положениями ст.130 КУпАП до її редакції із змінами, внесеними Законом №1231
від 16.02.2021 року, адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами визначались альтернативними, тобто штраф із позбавленням права керування транспортними засобами або без такого. 
Діючими ж нормами ст.130 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу з
позбавленням права керування транспортними засобами. Вищевказані зміни: не надають можливості суду застосувати і положення ст.22 КУпАП. Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення
Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного
закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини. Згідно з рішенням ЄСПЛ від 21.01.2011 р. у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені норми КУпАП, за які передбачена
відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони
відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає
застосування всіх гарантій статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.
Так, відповідно до ст. 69 КК України винній особі може бути призначене покарання
більш м`яке, ніж передбачене законом. Враховуючи, що КУпАП прийнятий Верховною Радою УРСР 07.12.1984 року і він не включає поняття призначення стягнення нижче, передбаченого статтею КУпАП, то в даному випадку відповідаю до ст.7 КУпАП просимо застосувати норми статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і призначити стягнення більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті 130 КУпАП.До аналогічних висновків прийшов Харківський апеляційний суд в постанові від 22.01.2025 року по справі №643/11374/24, Шевченківський районний суду міста Харкова у справі 638/6647/25.
На підставі викладеного та керуючись чинним законодавством просить провадження по справі №594/616/26 про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
України
За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені захисником доводи, суд приходить до переконання про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з наступного.
Так, вина ОСОБА_1 стверджена даними протоколу про адміністративне правопорушення від 19.04.2026 серії ЕПР1 № 644532, даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з яких слідує, що ОСОБА_1 від проведення огляду у зв`язку з виявленими ознаками, а саме запах алкоголю з порожнини рота за допомогою газоаналізатора DRAGER 6810 ARAM 0601, відмовився. З направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в КНП «Борщівська міська лікарня» від 19.04.2026 року о 03 год 31 хв, слідує, що від проходження такого водій ОСОБА_1 відмовився. 
Протокол сумніву не викликає, оскільки складений уповноваженою особою, відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, тому є належним доказом по справі.
З доданого до протоколу відеозапису технічного засобу здійсненого поліцейським та долученого до матеріалів справи з нагрудної камери 856781, встановлено, що на такому зафіксовано рух автомобіля марки Мерседес Е250 д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався проїжджою частиною дороги та здійснював поворот ліворуч на автозаправку в нічний час, а саме 19 квітня 2026 року о 03:25 год, під час комендантської години. Так як, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на території Тернопільської області в період з 00.00 до 05.00 год введено комендантський режим, що ОСОБА_1 порушив, саме це стало підставою для зупинки останнього працівниками поліції.
Крім того, поліцейський роз`яснив причину зупинки, та повідомив ОСОБА_1 що він порушив комендантський режим. Також поліцейський повідомив, що при спілкуванні з останнім, від нього чути різкий запах алкоголю з порожнини рота, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер Арам 0601, а у випадку відмови від проходження на місці, пройти такий огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в найближчому медичному закладі, а саме КНП «Борщівська міська лікарня». Від проходження огляду на місці події за допомогою приладу «Драгер 6810» ARAM 0601 ОСОБА_1 відмовився. Від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, а саме КНП «Борщівська міська лікарня», ОСОБА_1 також, відмовився. Також, під час огляду відеозапису з нагрудної камери 856781, встановлено, що ОСОБА_1 , працівниками поліції роз`яснено його права і зокрема ст. 63 Конституції України, також роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. 
Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно п.2.5 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП, відповідальність за цією статтею настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Аналізуючи досліджені під час розгляду справи докази вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, а тому, його слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення. 
При цьому, суд критично оцінює твердження захисника в тій частині, що підстави для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 відсутні. 
Так, з даних відеозапису вбачається, що на місці події, одразу після зупинки транспортного засобу поліцейські повідомили ОСОБА_1 , що він здійснював керування транспортним засобом під час комендантськоїгодини, чим порушив Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Слід зазначити, що незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такий обов`язок прямо передбачений пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу.
У випадку не згоди особи з причинами зупинки працівниками поліції - вона має можливість, відповідно до п.п.д) п.2.14 ПДР України оскаржити дії поліцейського у встановленому законом порядку.
Наведені докази узгоджуються між собою та є достатніми для підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відеоматеріали є повними, чіткими та відображають обставини, які мають значення для справи, тому є допустимими доказами та оцінюються судом у сукупності з іншими доказами, які підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а також узгоджуються з іншими доказами по справі.
Крім того, суд зауважує, що предметом розгляду у справі є оцінка дій працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія. Законність підстави зупинки транспортного засобу не охоплюється диспозицією ст. 130 КУпАП і дії поліції щодо законності таких підстав можуть бути оскаржені в окремому порядку, зокрема, в адміністративному, з наданням суду відповідних доказів.
Строною захисту не наведено даних яким чином правомірність дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, і як саме це впливає на встановлений факт перебування водія у стані алкогольного сп`яніння
Посилання захисника - адвоката Пасічника Т. В. на те, що відсутні підстави зупинки автомобіля яким керував ОСОБА_1 , те що водію не роз`яснено інкріміноване правопорушення та порядок проходження огляду на стан сп`яніння, не роз`яснені його права, відсутність доказів виявлення та фіксування правопорушення, не заслуговують на увагу і суд розцінює їх як такі, що надані з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
При цьому, згідно вказаного відеозапису вбачається, що ознаки алкогольного сп`яніння працівниками поліції ОСОБА_1 були озвучені чітко, про що й останній також не заперечував та підтвердив, що він вживав спиртні напої.
За таких обставин, вбачаючи в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння, враховуючи характер вчиненого діяння, дані про особу порушника, щодо якого відсутні відомості про притягнення протягом року до адміністративної відповідальності, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, приходжу до висновку, що до нього слід застосувати адміністративне стягнення у відповідності до санкції ч.1 ст.130 КУпАП – у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. 
На підставі ч.1 ст.130 КУпАП та керуючись ст.ст. 40-1, 283, 284, 307, 308 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», - 

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення ОСОБА_1 даної постанови, а в разі оскарження цієї постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується: подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу (34 000 гривень); витрати на облік зазначених правопорушень.

Стягнути з ОСОБА_1 - 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 (шістдесят) коп. судового збору.
Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП. 
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
Скарга на постанову може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд. 

СУДДЯ: