ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року 
м. Київ
cправа № 904/6190/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А.
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілл Оіл»
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2026 (головуючий - Парусніков Ю. Б., судді: Верхогляд Т. А., Іванов О. Г.) у справі
за позовом Дніпровської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілл Оіл» 
про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки
Історія справи
1. Дніпровська міська рада (далі - Рада, позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілл Оіл» (далі - ТОВ «Сілл Оіл», відповідач), в якому просила:
- розірвати договір оренди від 23.10.2020 земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:236:0017 площею 0,8980 га (далі - земельна ділянка), укладений між сторонами;
- зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку за актом приймання-передачі, привівши її у стан, не гірший порівняно з тим, у якому ТОВ «Сілл Оіл» одержало її в оренду.
2. Позов мотивований істотною зміною обставин у зв`язку з неможливістю забудови земельної ділянки внаслідок її віднесенням до земель, що не підлягають забудові, що позбавляє сторони можливості досягнення мети договору, а також істотним порушенням відповідачем умов договору оренди землі внаслідок систематичної несплати орендної плати.
3. Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 17.11.2025 відмовив у відкритті провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
4. Суд першої інстанції встановив, що Рада вже звернулася з ідентичними вимогами до ТОВ «Сілл Оіл» про розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку у справі № 904/1838/24, визначивши підставою позову істотну зміну обставин - зміну цільового призначення земельної ділянки. Отже, предмет та підстави позовів у справах № 904/1838/24 та № 904/6190/25 є тотожними, оскільки в обох випадках заявлено ідентичні вимоги про розірвання одного й того ж договору оренди земельної ділянки та її повернення орендодавцю з тих самих правових підстав. При цьому додаткові посилання Ради у справі №904/6190/25 на наявність заборгованості зі сплати орендної плати не змінює первісних фактичних обставин, на яких ґрунтуються вимоги про розірвання договору та повернення земельної ділянки, а лише доповнює їх, що не є зміною підстав позову.
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції 
5. Центральний апеляційний господарський суд постановою від 23.06.2026 зазначену ухвалу суду першої інстанції скасував, справу передав на розгляд до суду першої інстанції. 
6. Указав, що предмет позовів у справах № 904/1838/24 та № 904/6190/25 є однаковим, однак підстави позовів не є тотожними.
7. У справі № 904/1838/24 позовні вимоги обґрунтовані виключно істотною зміною обставин, а саме неможливістю забудови земельної ділянки внаслідок прийняття судового рішення, яким було відновлено статус землі як такої, що не підлягає забудові. Саме ці обставини позивач визначив як єдину підставу для розірвання договору оренди відповідно до положень статті 652 Цивільного кодексу України.
8. Натомість у справі № 904/6190/25 позивач, окрім посилань на неможливість забудови земельної ділянки, заявив самостійну додаткову підставу для розірвання договору, а саме: систематичну несплату відповідачем орендної плати та наявність заборгованості за договором оренди землі. Зазначені обставини мають іншу правову природу, стосуються неналежного виконання орендарем договірних зобов`язань та є самостійною підставою для дострокового розірвання договору оренди землі відповідно до положень законодавства.
9. У зв`язку з чим у даному випадку відсутня необхідна для застосування пункту 3 частини 1 статті 175 ГПК України сукупність ознак тотожності спорів.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
10. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить її скасувати, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.
11. Зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив пункт 3 частини 1 статті 175 ГПК України, оскільки висновок цього суду про нетотожність спорів у справі № 904/1838/24 та у справі № 904/6190/25 є помилковим. Установивши, що первісні обставини позову залишилися незмінними, апеляційний суд без належного правового обґрунтування визнав саме факт їх доповнення новими обставинами достатнім для висновку про виникнення нових підстав позову. Такий підхід створює передумови для штучного дроблення одного матеріально-правового спору на декілька окремих судових процесів, що суперечить принципу процесуальної економії.
Позиція позивача у відзиві на касаційну скаргу
12. Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про нетотожність позовів у справі № 904/1838/24 із справою № 904/6190/25. У зв`язку з чим висновок суду апеляційної інстанції про неможливість застосування пункту 3 частини 1 статті 175 ГПК України є законним та обґрунтованим, а касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Позиція Верховного Суду
13. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
14. За змістом пункту 3 частини 1 статті 175 ГПК України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
15. Передумовою для застосування положень наведеної процесуальної норми є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами.
16. Разом з тим за усталеними висновками Верховного Суду чинні положення ГПК України не перешкоджають зверненню з вимогою про той самий предмет, якщо її заявлено з інших фактичних підстав та підтверджено відповідними доказами. Водночас доповнення правового обґрунтування або інша правова оцінка вже наведених фактів не створюють нового спору (постанови Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №909/783/20, від 16.11.2021 у справі №910/694/21, від 01.11.2022 у справі №925/1152/21, від 28.06.2023 у справі №910/1182/23).
17. Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
18. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить ухвалити судове рішення. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимогу про захист права або охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це наведена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин. Вони не є тотожними фактичним підставам позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19).
19. Суд апеляційної інстанції встановив, що у справі № 904/1838/24 предметом доказування є наявність істотної зміни обставин у зв`язку з неможливістю забудови земельної ділянки та неможливість досягнення мети договору, тоді як у справі № 904/6190/25 додатково до наведених обставин підлягають встановленню факти виникнення заборгованості відповідача зі сплати орендної плати, її розмір, період утворення, наявність чи відсутність істотного порушення відповідачем договірних зобов`язань та правові наслідки такого порушення.
20. За цих умов наведені у справі № 904/6190/25 фактичні обставини не можуть розцінюватися як тотожні тим, що покладені в основу позову у справі № 904/1838/24, адже включення до обґрунтування позову нових самостійних юридичних фактів, які змінюють предмет доказування та утворюють окрему матеріально-правову підставу для заявлених позовних вимог, свідчить про відсутність тотожності підстав позову у справах № 904/1838/24 та № 904/6190/25.
21. Оцінюючи правомірність висновків апеляційного суду, колегія суддів відзначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
22. Ураховуючи наведене вище у сукупності, з огляду на предмет, підстави (як фактичні, так і правові) позову, суб`єктний склад сторін у справі №904/1838/24 та у справі, що розглядається, колегія суддів вважає, що апеляційний господарський дійшов заснованого на законі висновку про відсутність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пункту 3 частини 1 статті 175 ГПК України.
23. За таких обставин доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом наведеної норми процесуального права не знайшли підтвердження під час здійснення касаційного провадження. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
24. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
25. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
26. На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та необхідність залишення оскаржуваної постанови без змін.
Розподіл судових витрат
27. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги витрати зі сплати судового збору за її подання залишаються за скаржником.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілл Оіл» залишити без задоволення.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2026 у справі № 904/6190/25 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий І.С. Міщенко 
Судді І.С. Берднік 
В.А. Зуєв