ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

17 липня 2026 року  місто Чернівці справа №714/257/26
провадження №22-ц/822/1415/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б. 
за участю секретаря судових засідань Ярема А.-Л.С.
учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», 
відповідач -  ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Козловська Л.Д.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі по тексту - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Посилалося на те, що 30 травня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1402-4247. 
Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А0542 для підписання договору, підтвердження ознайомлення з правилами відкриття кредитної лінії та інших супутніх документів.
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 12 000 грн; строк кредитування - 365 днів; базовий період - 30 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00% від суми кредиту; знижена ставка - 1,45% в день; стандартна ставка - 1,45% в день.
Крім того, між кредитодавцем та позичальником було укладено вісім додаткових угод, а саме: одну угоду 18 червня 2024 року, одну угоду 14 липня 2024 року, дві угоди 21 липня 2024 року, одну угоду 22 липня 2024 року, три угоди 23 липня 2024 року, згідно яких кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів на суми 8000 грн, 2500 грн, 2900 грн, 11000 грн, 3500 грн. 5500 грн, 1200 грн та 9800 грн. відповідно.
Умовами кредитного договору передбачено, що тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована та не змінюється протягом усього строку користування кредитом. 
Кредитодавець ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного договору шляхом їх перерахування на картковий рахунок, вказаний ОСОБА_1 в особистому кабінеті через систему платежів «LiqPay» та додаткові кредитні кошти відповідно до додаткових угод.
Відповідач у свою чергу підтвердив виникнення своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом прийняття зобов`язання, а саме - не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин.
ОСОБА_1 вже двічі оформляв кредитні відносини з позивачем, що доводить його обізнаність з процедурою оформлення та виконання кредитного договору.
Відповідач порушив умови договору і не повернув у повному обсязі кредит кредитодавцю, внаслідок чого станом на 13 січня 2026 року утворилась заборгованість на загальну суму 125141,14 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 19964,79 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 105176,35 грн.
Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 125141,14 грн та судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2026 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1402-4247 від 30 травня 2024 року - відмовлено.
Повне рішення складено судом 25 травня 2026 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
Не погоджуючись із вказаним рішення суду, позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс», інтереси якого представляє Лазарєва М.С. сформувала в системі «Електронний Суд» 12 червня 2026 року апеляційну скаргу на вказане рішення суду. 
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вважає, що рішення є таким що прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права.
В апеляційній скарзі наводить обставини та підстави для задоволення позову, які викладені в позовній заяві, та додатково зазначає, що відповідач попередньо ознайомився з Договором та Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором №1402-4247 від 30 травня 2024 року відповідно до Методики Національного банку України, які складають єдиний договір в якому визначаються всі його істотні умови.
На виконання та у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор A0542, для підписання кредитного договору №1402-4247 від 30 травня 2024 року.
Після підписання Кредитного договору інформаційно-телекомунікаційна система Кредитора, в автоматичному режимі направила екземпляр Кредитного договору, Правила та інші супутні документи на email вказаний Клієнтом при реєстрації, а саме: xiominotex91@gmail.com (також вони доступні 24/7 в особистому кабінеті Клієнта).
Зазначає, що на підтвердження укладання кредитного договору №1402-4247 від 30 травня 2024 року відповідачем з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було надано до суду електронний доказ (роздруківка тексту кредитного договору), підписаний одноразовим ідентифікатором «A0542». 
У зв`язку з вищенаведеним, відповідач підписав кредитний договір №1402-4247 від 30 травня 2024 року відповідно до розділу 13 Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором A0542, а позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу.
Отже, з вищевикладеного вбачається, що Кредитний договір №1402-4247 від 30 травня 2024 року укладений у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію».
Документи про рух коштів клієнта по рахунку в тому числі виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.
Отже, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до вищевказаної ліцензії виданої ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.
Оскільки, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь який первинний бухгалтерський документ по рахунку ОСОБА_1 не вбачається можливим.
Вважає, що первинними документами саме з метою доказування в судових спорах можна вважати будь-який документ, що підтверджує реальність здійснення господарської операції, хоча він таким може й не бути в розумінні бухгалтерського обліку.
Клієнт самостійно вносить до інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати кредит та інформаційно-телекомунікаційна система кредитора, в автоматичному режимі перераховує кредитні кошти за реквізитами вказаними клієнтом.
Клієнт несе особисту відповідальність за правильність та достовірність даних, зазначених під час укладання договору.
Заявник зобов`язаний вказати реквізити банківської платіжної картки та/або банківського рахунку, що належать особисто йому, для можливості належного виконання Кредитодавцем своїх зобов`язань. 
Як вбачається із змісту Кредитного договору, в ньому зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідача з маскою, а саме, НОМЕР_1 .
У зв`язку з цим позивач звертає особливу увагу, що кредитні кошти були перераховані ним саме у відповідності з умовами Кредитного договору та Правил та на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача.
На підтвердження перерахування відповідачу коштів, до суду надано довідку про перерахування суми кредиту №1402-4247 від 30 травня 2024 року, а також лист (довідку) АТ КБ «ПРИВАТБАНК, які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_1 . 
Зважаючи на вищенаведені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.
Таким чином, перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок вказаний ОСОБА_1 під час заповнення Заявки.
Також звертає увагу суду, що позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір №4010 від 02 грудня 2019 року про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав відповідачу кредитні кошти у сумі 56 400,00 грн. на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується квитанцією від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02 грудня 2019 року на карту отримувача відповідача, чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі. При цьому, відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищезгаданих Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Отже, до суду першої інстанції було надано електронний доказ (роздруківка тексту кредитного договору №1402-4247 від 30 травня 2024 року), підписаний одноразовим ідентифікатором «A0542», який містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_1 .
Більш детальна інформація про перерахування грошових коштів, саме ОСОБА_1 зазначена у Довідці про перерахування суми кредиту №1402-4247 від 30 травня 2024 року.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості за кредитними договорами, факту отримання позичальником кредитних коштів, а також первинних документів, оформлених відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Таким чином, враховуючи вищезазначене, у кредитному договорі №1402-4247 від 30 травня 2024 року сторонами було погоджено умови щодо розміру процентів, порядку їх нарахування та строку кредитування і ОСОБА_1 погодився з такими умовами, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором A0542.
Просив скасувати рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2026 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю, судові витрати покласти на відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Онофрей І.К. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Вказав, що обов`язок доведення факту фактичного надання кредитних коштів покладається на позивача та є самостійним елементом предмета доказування, незалежно від будь-яких обставин, пов`язаних з підписанням договору.
Надані позивачем документи не є належними, допустимими та достатніми доказами отримання коштів саме відповідачем.
На підтвердження факту видачі кредиту апелянтом надано лише довідку про
перерахування суми кредиту, видану самим Товариством, та повідомлення банку-
посередника (АТ КБ «ПриватБанк») про переказ коштів через платіжну систему LiqPay на картку з не повністю зазначеним (замаскованим) номером. Такі документи не відповідають вимогам, що висуваються до первинних облікових документів статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», яка передбачає обов`язкові реквізити первинного документа, включно з відомостями, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції.
Посилання на статус небанківської фінансової установи не звільняє позивача від обов`язку доказування щодо надання первинних документів Позивач як фінансова установа, що не є банком, не позбавлений процесуальної можливості звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про витребування необхідних доказів (зокрема, підтвердження належності електронного платіжного засобу відповідачу) у банку-емітента картки чи оператора платіжної системи в порядку статті 84 ЦПК України. 
Саме на цьому наголосив Київський апеляційний суд у постанові від 25 червня 2026 року у справі №369/5890/24, вказавши, що позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не був позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про витребування у банку-емітента доказів належності кредитної картки саме відповідачу, однак на власний розсуд такою можливістю не скористався.
Вважає, що рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2026 року ухвалено на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та повністю відповідає усталеній судовій практиці апеляційних судів України у справах цієї категорії. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою доказів судом першої інстанції та переоцінки доказів, є необґрунтованими і не спростовують правильності ухваленого рішення.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Щодо розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку (а.с.73-76).
Згідно із статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №755/20287/21.
Також, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року в справі № 757/61314/18-ц, від 17 липня 2024 року в справі № 182/3021/21, від 25 червня 2024 року в справі № 496/5051/19 та інших.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, який не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що 30 травня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1402-4247 продукту «CreditKasa», який підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора A0542.
За умовами договору відповідачу надано кредит у розмірі 12 000 грн строком на 365 днів, базовий період - 30 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка - 1,45 % в день; стандартна % ставка - 1,45 % в день.
30 травня 2024 року ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису, підписав паспорт споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит».
Умовами пунктів 3, 4 Паспорту споживчого кредиту передбачено, що тип кредиту кредитна лінія; сума/розмір кредитного ліміту 12000 грн.; строк кредитування 365 календарних днів; базовий період сплати відсотків (визначається Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника) 30 календарних днів.
Стандартна ставка 529,25% (1,45% в день); знижена ставка 529,25% (1,45% в день). Тип процентної ставки фіксована; реальна річна процентна ставка (реальна річна процентна ставка, відсотків річних розрахована за умови, що Базовий період сплати відсотків складає 30 днів, а відсоткова ставка за кредитом 1,45% в день (Стандартна ставка) становить 12 844.59 %.
На підтвердження надання відповідачу кредиту, позивачем надано довідку про перерахування суми кредиту та повідомленням АТ КБ «ПриваБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay 30 травня 2024 року на платіжну картку клієнта № НОМЕР_2 на суму 12 000 грн.
Крім того, в подальшому між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено вісім додаткових угод, а саме: одну угоду 18 червня 2024 року, одну угоду 14 липня 2024 року, дві угоди 21 липня 2024 року, одну угоду 22 липня 2024 року, три угоди 23 липня 2024 року, згідно яких кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів на суми 8000 грн, 2500 грн, 2900 грн, 11000 грн, 3500 грн. 5500 грн, 1200 грн та 9800 грн. відповідно.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 13 січня 2026 року у відповідача утворилась заборгованість на загальну суму 125141,14 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 19964,79 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 105176,35 грн.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували фактичне отримання та використання відповідачем кредитних коштів, зокрема виписки по картковому рахунку, яка б відображала рух коштів після їх зарахування та підтверджувала можливість розпорядження ними саме відповідачем. При цьому відповідач заперечував факт отримання коштів за спірним кредитним договором та зазначав про відсутність належних доказів належності йому відповідного платіжного засобу. За таких обставин самі лише внутрішні документи позивача та повідомлення про здійснення переказів не є достатніми доказами фактичного отримання кредитних коштів саме відповідачем.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Щодо укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до положень статті 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, яка переглядається, встановлено наступне.
Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Укр Кредит Фінанс» перебувають в загальному доступі, розміщені на веб-сайті кредитодавця https://creditkasa.com.ua та в розумінні статтей 641,644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
30 травня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (як кредитодавцем) і  ОСОБА_1  (як позичальником) за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації із використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1402-4247 продукту «CreditKasa», згідно із яким кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника, шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку передбаченому договором.
За обставинами даної справи, позичальник ОСОБА_1 шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора A0542, отриманого від позивача, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції позивача), а тому договір вважається укладеним у відповідності до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх їх істотних умов.
30 травня 2024 року ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису, підписав паспорт споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит».
Також, між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (як кредитодавцем) і  ОСОБА_1  (як позичальником) укладено вісім додаткових угод до Договору про відкриття кредитної лінії №1402-4247 від 30 травня 2024 року, зокрема Додатковою угодою №1 від 18 червня 2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 8 000,00 грн; Додатковою угодою №2 від 14 липня 2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2 500,00 грн, Додатковою угодою №3 від 21 липня 2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2 900,00 грн, Додатковою угодою №4 від 21 липня 2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 11 000,00 грн, Додатковою угодою №5 від 22 липня 2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 3 500,00 грн, Додатковою угодою №6 від 23 липня 2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 5 500,00 грн, Додатковою угодою №7 від 23 липня 2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1 200,00 грн, Додатковою угодою №8 від 23 липня 2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 9 800,00 грн.
Кожна додаткова угода підписана ОСОБА_1 із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).
Отож, за укладеними договорами ОСОБА_1 отримав кредитні кошти на загальну суму 56400 грн.
Також, 30 травня 2024 року ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису, підписав паспорт споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит».
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про укладеність кредитного договору та ознайомлення відповідача з його умовами, оскільки без здійснення вказаних дій останнім кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону № 675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066св23).
Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання.
Відповідно до Закону договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Щодо розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотками
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Розділом 4. Договору від 30 травня 2024 року передбачено порядок та умови надання кредиту. Порядок сплати процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту.
Відповідно до п.п.4.1., 4.2. Договору, загальний розмір кредиту становить 12 000 грн. Дата надання/видачі кредиту 30.05.2024.
Згідно з умовами Договору та Додатковими угодами загальний розмір кредиту (сума) складає - 56400 грн.
Згідно п.4.3. Договору, кредитодавець протягом строку дії договору в односторонньому порядку має право проінформувати позивальника про наявність у нього можливості збільшити розмір кредиту, що надається позичальнику та збільшити строк кредитування та можливість отримати в кредит додаткові кошти.
Для оформлення Додаткової угоди про отримання у Кредит додаткових грошових коштів та продовження строку кредитування, позичальник повинен здійснити ряд певних дій (п.4.4. договору).
Згідно з п.4.7 кредитного договору, плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту; тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Тип комісії - одноразова комісія, нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. 
Згідно п. 4.8 договору про відкриття кредитної лінії базовий період складає 30 календарних днів.
Відповідно до п. 4.10. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми Кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,45% за кожен день користування кредитом.
Згідно з п. 4.14. Договору реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає дванадцять тисяч вісімсот сорок чотири цілих, п`ятдесят дев`ять сотих відсотки(-ів).
Відповідно до п. 4.13. Договору Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 365 (триста шістдесят п`ять) календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі - Строк кредитування). Дата повернення (виплати) Кредиту 29 травня 2025 року. Строк кредитування може бути продовжений за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до цього договору. У такому випадку актуальний Строк кредитування/строк дії Договору зазначається в останній укладеній Сторонами Додатковій угоді до цього Договору, якою змінювався Строк кредитування/строк дії Договору.
Умовами пунктів 3, 4 Паспорту споживчого кредиту передбачено, що тип кредиту кредитна лінія; сума/розмір кредитного ліміту 12000 грн.; строк кредитування 365 календарних днів; базовий період сплати відсотків (визначається Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника) 30 календарних днів.
Стандартна ставка 529,25% (1,45% в день); знижена ставка 529,25% (1,45% в день). Тип процентної ставки фіксована; реальна річна процентна ставка (реальна річна процентна ставка, відсотків річних розрахована за умови, що Базовий період сплати відсотків складає 30 днів, а відсоткова ставка за кредитом 1,45% в день (Стандартна ставка) становить 12 844.59 %.
Відповідно до п.2.11. Додаткової угоди, Сторони домовились продовжити строк кредитування до 365 (триста шістдесяти п`яти) днів з дати укладення цієї Додаткової угоди. З урахуванням цього строк кредитування за Договором становить: 419 днів, а строк дії Договору визначається у порядку, передбаченому Договором.
Тобто додатковими угодами строк кредитування постійно продовжувався.
Згідно з п.5.1 Договору позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю отриманий кредит в останній календарний день строку кредитування, вказаний у п. 4.13. Договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у правилах.
Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що позичальник несе відповідальність перед кредитодавцем за порушення своїх зобов`язань за цим договором відповідно до вимог законодавства України.
Відповідно до п. 4.6. Договору кредит надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у Договорі, на банківський рахунок Позичальника шляхом використання вказаних Позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошових коштів у розмірі визначеному Договором, здійснюється Кредитодавцем безпосередньо після укладення Сторонами Договору та надіслання Позичальнику примірнику (оригіналу) Договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. При наданні Кредитодавцем Позичальнику в Кредит додаткових коштів на підставі Додаткової угоди, ініціювання безготівкового переказу грошової суми здійснюється Кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами відповідної Додаткової угоди та надіслання її примірника Позичальнику.
Позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір №4010 від 02 грудня 2019 року про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) перерахував відповідачу кредитні кошти у сумі 56400,00 грн. на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті.
На підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів, позивачем надано Довідку про перерахування суми кредиту №1402-4247 від 30 травня 2024 року, а також лист (довідку) АТ КБ «ПРИВАТБАНК, які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_1 . 
Також позивачем надані квитанції LiqPay від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», про перерахування коштів відповідачу за договором №1402-4247 від 30 травня 2024 року та за додатковими угодами на загальну суму 56400,00 грн., в яких вказано: 
-ID (операції) транзакції 2469268476. Сума та валюта операції: 12 000,00. Дата та час операції: 2024-05-30. Призначення платіжної операції: Видача кредитних коштів за договором №1402-4247 від 30 травня 2024 року. Номер платіжного інструменту отримувача: НОМЕР_1 ;
-переказ щодо додаткової угоди від 2024-06-18 року до кредитного договору №1402-4247 від 30 травня 2024 року: ID (операції) транзакції 2477617817. Сума та валюта операції: 8 000,00. Дата та час операції: 2024-06-18. Призначення платіжної операції: Видача кредитних коштів за договором №1402-4247 від 30 травня 2024 року. Номер платіжного інструменту отримувача: НОМЕР_1 ;
-переказ щодо додаткової угоди від 2024-07-14 року до кредитного договору №1402-4247 від 30 травня 2024 року: ID (операції) транзакції 2489146329. Сума та валюта операції: 2 500,00. Дата та час операції: 2024-07-14. Призначення платіжної операції: Видача кредитних коштів за договором №1402-4247 від 30 травня 2024 року. Номер платіжного інструменту отримувача: НОМЕР_1 ;
-переказ щодо додаткової угоди від 2024-07-21 року до кредитного договору №1402-4247 від 30 травня 2024 року: ID (операції) транзакції 2492180278. Сума та валюта операції: 11 000,00. Дата та час операції: 2024-07-21. Призначення платіжної операції: Видача кредитних коштів за договором №1402-4247 від 30 травня 2024 року. Номер платіжного інструменту отримувача: НОМЕР_1 ;
-переказ щодо додаткової угоди від 2024-07-21 року до кредитного договору №1402-4247 від 30 травня 2024 року: ID (операції) транзакції 2492202890. Сума та валюта операції: 2900,00. Дата та час операції: 2024-07-21. Призначення платіжної операції: Видача кредитних коштів за договором №1402-4247 від 30.05.2024. Номер платіжного інструменту отримувача: НОМЕР_1 ;
-переказ щодо додаткової угоди від 2024-07-22 року до кредитного договору №1402-4247 від 30 травня 2024 року: ID (операції) транзакції 2492806475. Сума та валюта операції: 3500,00. Дата та час операції: 2024-07-22. Призначення платіжної операції: Видача кредитних коштів за договором №1402-4247 від 30 травня 2024 року. Номер платіжного інструменту отримувача: НОМЕР_1 ;
-переказ щодо додаткової угоди від 2024-07-23 року до кредитного договору №1402-4247 від 30 травня 2024 року: ID (операції) транзакції 2493248186. Сума та валюта операції: 5500,00. Дата та час операції: 2024-07-23. Призначення платіжної операції: Видача кредитних коштів за договором №1402-4247 від 30 травня 2024 року. Номер платіжного інструменту отримувача: НОМЕР_1 ;
-переказ щодо додаткової угоди від 2024-07-23 року до кредитного договору №1402-4247 від 30 травня 2024 року: ID (операції) транзакції 2493258815. Сума та валюта операції: 9800,00. Дата та час операції: 2024-07-23. Призначення платіжної операції: Видача кредитних коштів за договором №1402-4247 від 30 травня 2024 року. Номер платіжного інструменту отримувача: НОМЕР_1 ;
-переказ щодо додаткової угоди від 2024-07-23 року до кредитного договору №1402-4247 від 30 травня 2024 року: ID (операції) транзакції 2493278024. Сума та валюта операції: 1200,00. Дата та час операції: 2024-07-23. Призначення платіжної операції: Видача кредитних коштів за договором №1402-4247 від 30 травня 2024 року. Номер платіжного інструменту отримувача: НОМЕР_1 .
Пунктом 10 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів не банківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113 передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР_3 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу), але відповідно до вищенаведеного Положення позивач не може повністю зазначати та зберігати у документах номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Отже, на підтвердження перерахування відповідачу коштів, до суду надано платіжне доручення про перерахування суми кредиту.
Колегія суддів враховує, що первинні банківські документи по рахунку клієнта належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений законом.
Позивач не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність». Отже, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки позивач є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ стосовно рахунку відповідача фінансова установа не може, оскільки не володіє такою інформацією.
Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем доведений факт перерахування відповідачу кредитних коштів в сумі 56400 грн. саме відповідачу на його картковий рахунок, який ним особисто вказаний у Кредитивному договорі та Додаткових угодах.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, як з приводу укладення договорів, так і належності відповідачу карткового рахунку, зазначеного номеру телефону чи ненадходження на нього смс-кодів, а також отримання зазначених коштів, тобто не спростовано відповідачем, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Отож, висновки суду першої інстанції та доводи відповідача про не укладення договору та не отримання коштів є безпідставними та не доведеними, оскільки відповідач на підтвердження своєї позиції не надав суду докази які б вказували, що зазначена в договорах картка НОМЕР_1 йому не належить, не надав виписку про рух коштів по даній картці НОМЕР_1 , з якої можна було б встановити не надходження кредитних коштів.
Крім цього, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідачем здійснювалося часткове погашення кредиту, зокрема відповідачем всього на погашення заборгованості внесено 50257,50 грн.
Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного Кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у Постанові від 23.12.2020 у справі №127/23910/14-ц, відповідно до якої: «часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу».
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості за кредитними договорами, факту отримання позичальником кредитних коштів, а також первинних документів, оформлених відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
Отже, встановивши, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало умови договору, який був підписаний відповідачем, відповідач порушив умови договору, не погашав щомісячні платежі по поверненню кредитних коштів, у визначений строк, допустив заборгованість щодо повернення кредиту та відсотків, а тому колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19964,79 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за договором №1402-4247 від 30 травня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 125 141,14 грн, з яких: 19 964,79 грн основний борг та 105 176,35грн. відсотки.
Однак перевіряючи дійсність проведеного розрахунку заборгованості суд вважає, що вимоги кредитного договору у яких встановлено денну процентну ставку у 1,45 % є нікчемними у поряду ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%».
Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що кредитний договір укладено 30 травня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Разом з цим пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Отже, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто, з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 не може перевищувати 1%.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми.
Оскільки Закон України № 3498-ІХ набрав чинності 24 грудня 2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період перших 120 днів з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року (включно) максимальний розмір денної процентної ставки складає 2,5%, в період наступних 120 днів з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року (включно) - 1,5%, а з 20 серпня 2024 року - 1%.
В зв`язку з цим колегія суддів доходить висновку про застосування обмеження розміру процентної ставки до 1%, оскільки пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення Закону «Про споживче кредитування» такі обмеження встановлено тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким є 24 грудня 2023 року.
Зазначене узгоджується із пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, відповідно до якого цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Закон № 3498-ІХ опубліковано 23 грудня 2023 року в офіційному виданні Голос України № 50, а тому датою набрання його чинності є 24 грудня 2023 року.
При цьому, згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону (яким власне і запроваджено обмеження максимального розміру денної процентної ставки) поширюється в тому числі і на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.
А тому умови кредитного договору, які встановлюють денну проценту ставку у розмірі, що перевищує встановлений Законом України «Про споживче кредитування» гранично допустимий її розмір, є нікчемними у відповідній частині.
При цьому колегія суддів враховує, що частинами другою та третьою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» додатково визначається, що до загальних витрат за споживчим кредитом, які враховуються при обчисленні денної процентної ставки, не включаються платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит.
З цими положеннями узгоджуються зміст підпункту 11 частини першої статті 12 та підпункту 9 частини третьої статті 9 цього ж Закону, відповідно до яких на кредитодавця покладено обов`язок до укладення договору про споживчий кредит попередити позичальника про наслідки прострочення виконання зобов`язань із сплати платежів, у тому числі щодо розміру неустойки, процентної ставки, інших платежів, що застосовуються чи стягуються у разі невиконання ним зобов`язань за договором про споживчий кредит. Якщо такі умови позичальником узгоджені та сторонами укладено договір про споживчий кредит, то у змісті цього договору містяться положення, які визначають наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит.
Разом з цим, умови укладеного між сторонами кредитного договору про нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 1,45% (стандартна процентна ставка), яка застосовується протягом всього строку дії договору, не можуть вважатися мірою відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язань із сплати платежів, а тому на таку умову поширюються обмеження частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, який не може перевищувати 1%, починаючи з 20 серпня 2024 року.
Верховний Суд у постанові від 03 липня 2024 року у справі № 760/11927/16 (провадження № 61-3985св24), виходячи із положень частини першої статті 81 ЦПК України дійшов висновку, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (у тому числі розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.
Таким чином розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 травня 2024 року у частині нарахування процентів за користування кредитом повинен бути здійснений таким чином.
Відповідно до даних Розрахунку заборгованості, розмір непогашеної заборгованості за тілом кредиту становив 19964,79 грн.
За період до 19 серпня 2024 року (включно) розмір процентів залишається на рівні визначеного у договорі 1,45 % і розмір процентів станом на 19 серпня 2024 року становить 8105,72 грн.
Однак в період з 20 серпня 2024 року по 22 липня 2025 року максимальний розмір процентів може бути на рівні - 1 %, а тому провівши власний розрахунок, розмір процентів за вказаний період становить 67 281,34 грн. (сума боргу 19964,79 грн. х 337 днів х 1%).
Отже станом на дату закінчення строку кредитування непогашена заборгованість ОСОБА_1 становила 95351,85 грн, що складається з:
- простроченої заборгованості за кредитом - 19964,79 грн;
- простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 75387,06 грн (8105,72 + 67281,34).
Таким чином суд не погоджується із доводами позивача, що загальний розмір заборгованості відповідачки за Кредитним договором становить 125141,14 гривень.
Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідач отримав кредитні кошти, але в порядку та на умовах договору частково їх не повернув, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат
Постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення (підпункту б пункту 4 частини 1статті 382 ЦПК України).
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви ТОВ «Укр Кредит Фінанс» сплатило судовий збір у розмірі 2662,40 грн. (а.с.10).
За подачу апеляційної скарги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» сплатило судовий збір у розмірі 3993,60 грн. (а.с.52).
Оскільки за результатом апеляційного перегляду справи апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» частково, суд розподіляє судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, а саме: з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню 5071,20 грн. (2662,40+3993,60) х 76,19 %.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Ураховуючи те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.
Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2026 року - скасувати та ухвалити нове.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 95351,85 грн, з яких тіло кредиту - 19964,79 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 75387,06 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судові витрати за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 5071,20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повна постанова складена судом 17 липня 2026 року.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
І.Б. Перепелюк