Справа № 569/24268/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року      м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючої судді Балацької О.Р.,
з участю секретаря судового засідання Кулікович Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС», третя особа Благодійна організація «Благодійний фонд «Вільні духом» про захист прав споживачів, зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» до ОСОБА_1 про захист ділової репутації юридичної особи, спростування недостовірної інформації та відшкодування збитків (упущеної вигоди),

ВСТАНОВИВ :

І. Стислий виклад позовних вимог за первісним позовом та заперечень відповідача.

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» звернувся ОСОБА_1 , третя особа Благодійна організація «Благодійний фонд «Вільні духом» про захист прав споживачів, в якій просить суд розірвати договір про надання послуг № 1088 від 09.06.2025 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» та ОСОБА_1 ; стягнути на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені ОСОБА_1 на виконання умов Договору про надання послуг № 1088 від 09.06.2025 та оплату придбаного автомобіля у розмірі 223 532 грн. за сплачений автомобіль та 16000 грн. за надані ТОВ «ТУ КАРС» послуги за договором № 1088 від 09.06.2025; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.; звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.06.2025 між ним та ТОВ «ТУ КАРС» було укладено договір про надання послуг № 1088, за умовами якого відповідач зобов`язався здійснити пошук, підбір, огляд, бронювання транспортного засобу відповідно до визначених позивачем параметрів та організувати його доставку в Україну, а позивач – оплатити відповідні послуги. На виконання умов договору ОСОБА_1 сплатив відповідачу 16 000 грн. за послуги з підбору та бронювання транспортного засобу, а також 223 532 грн. за придбаний автомобіль. Позивач зазначає, що у подальшому відповідач запропонував йому автомобіль Audi A6 Allroad, який був погоджений ним та придбаний на аукціоні, однак у передбачений договором строк автомобіль доставлений не був. Після неодноразових звернень позивача щодо строків доставки відповідач, за твердженням позивача, повідомляв про затримку, а згодом запропонував інший транспортний засіб, погодившись на його доставку у коротший строк, проте і цей автомобіль у визначений строк позивачу переданий не був. У зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань позивач вимагав повернення сплачених коштів, однак, як зазначає, отримав відмову. Крім того, після звернення з адвокатськими запитами щодо надання документів, які підтверджують укладення та виконання договору, позивач отримав відповіді ТОВ «ТУ КАРС» про те, що товариство договір із ним не укладало та до його виконання не приступало. Вважаючи такі дії та бездіяльність відповідача порушенням його прав як споживача, ОСОБА_1 просить розірвати договір про надання послуг № 1088 від 09.06.2025, стягнути з відповідача 223 532 грн. коштів, сплачених за автомобіль, та 16 000 грн. вартості послуг за договором, а також 50 000 грн. моральної шкоди. На обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилається на спричинені йому душевні страждання, пов`язані з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, неможливістю отримати придбаний автомобіль та необхідністю звернення до суду для захисту своїх прав. Також позивач просить звільнити його від сплати судового збору як споживача та стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт виконання ним передбаченого пунктом 2.2 договору про надання послуг № 1088 від 09.06.2025 обов`язку щодо внесення передоплати у розмірі 20 000 грн на розрахунковий рахунок ТОВ «ТУ КАРС». Зазначає, що кошти у сумі 16 000 грн, на які посилається позивач, були перераховані на картковий рахунок фізичної особи, а не на рахунок товариства, при цьому доказів повноважень зазначеної особи на прийняття коштів від імені ТОВ «ТУ КАРС» позивачем не надано. Також відповідач заперечує факт отримання від позивача 223 532 грн за автомобіль, зазначаючи, що відсутні первинні касові, банківські чи інші документи, які б підтверджували передачу зазначених коштів саме товариству або їх зарахування на його рахунок. За твердженням відповідача, у зв`язку з невнесенням передбаченої договором передоплати він до виконання договору не приступав, транспортний засіб не підбирав, не бронював, не придбавав та не здійснював його доставку, а тому передбачений договором 30-денний строк виконання зобов`язань не розпочався. Відповідач вважає, що підстав для розірвання договору у зв`язку з істотним порушенням його умов з боку товариства немає. Крім того, відповідач заперечує доказове значення наданих позивачем скріншотів листування у месенджері WhatsApp, зазначаючи про неможливість за ними достовірно встановити факт належності листування сторонам та підтвердити отримання товариством спірних коштів. Вимогу про відшкодування моральної шкоди відповідач також вважає необґрунтованою, оскільки позивачем, на його думку, не доведено протиправності поведінки товариства, факту заподіяння моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача та такою шкодою, а також обґрунтованості заявленого її розміру. З огляду на викладене відповідач просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

ІІ. Стислий виклад позовних вимог за зустрічним позовом.

Позивач за зустрічним позовом (Товариство з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС»), заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 звернувся до суд із зустрічною позовною заявою про захист ділової репутації юридичної особи, спростування недостовірної інформації та відшкодування збитків (упущеної вигоди), в якій він просить прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТУ КАРС» про захист прав споживачів (справа № 569/24268/25); визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, принижують ділову репутацію та порушують особисті немайнові права ТОВ «ТУ КАРС» на недоторканність його ділової репутації відомості, викладені ОСОБА_1 у первісній позовній заяві у справі № 569/24268/25 (про нібито безпідставне привласнення ТОВ «ТУ КАРС» коштів у розмірах 16 000 грн. та 223 532 грн., невиконання договірних зобов?язань за договором № 1088 від 09.06.2025 та недобросовісність ТОВ «ТУ КАРС» як контрагента); зобов?язати ОСОБА_1 у строк, визначений судом, спростувати ці відомості та стягнути з нього на користь ТОВ «ТУ КАРС» майнові збитки (упущену вигоду) у розмірі 50 000 грн., завдані відмовою п?яти потенційних клієнтів від укладення договорів з ТОВ «ТУ КАРС» у зв?язку з поширенням зазначених відомостей; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТУ КАРС» судові витрати за розгляд зустрічного позову. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що твердження, викладені ОСОБА_1 у первісній позовній заяві, не відповідають дійсним обставинам справи, не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на неправильно витлумачених фактах і створюють хибне уявлення про діяльність ТОВ «ТУ КАРС» як недобросовісного контрагента, що призвело до приниження ділової репутації товариства та заподіяння йому майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди, а тому потребують судового спростування та відшкодування завданих збитків.

ІІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 листопада 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 47-48)
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову. (а.с. 53-73)
До суду надійшов зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС»), в якому він просить прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом; визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, принижують ділову репутацію та порушують особисті немайнові права ТОВ «ТУ КАРС» на недоторканність його ділової репутації відомості, викладені ОСОБА_1 у первісній позовній заяві у справі № 569/24268/25 (про нібито безпідставне привласнення ТОВ «ТУ КАРС» коштів у розмірах 16 000 грн та 223 532 грн, невиконання договірних зобов?язань за договором № 1088 від 09.06.2025 р. та недобросовісність ТОВ «ТУ КАРС» як контрагента), зобов?язати ОСОБА_1 у строк, визначений судом, спростувати ці відомості та стягнути з нього на користь ТОВ «ТУ КАРС» майнові збитки (упущену вигоду) у розмірі 50 000 (п?ятдесят тисяч) гривень, завдані відмовою п?яти потенційних клієнтів від укладення договорів з ТОВ «ТУ КАРС» у зв?язку з поширенням зазначених відомостей. (а.с 74-92)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 січня 2026 року прийнято то розгляду зустрічну позовну заяву та об`єднано із первісним позовом. (а.с. 94-95)
17.03.2026 року від представника позивача адвоката Андрійчук І.В. надійшла заява про виклик свідка, в якій вона просила викликати у судове засідання та допитати в якості свідка менеджера ТОВ «ТУ КАРС» ОСОБА_2 . (а.с. 108-112)
Представник відповідача адвокат Гожий М.С. 19.03.3036 року подав письмові пояснення щодо відсутності у ТОВ «ТУ КАРС» правовідносин із позивачем стосовно купівлі-продажу, передачі та доставки автомобіля, на який посилається позивач, та долучення доказів, а саме копії заяви-розписки ОСОБА_1 про позасудове врегулювання спору та відмову від претензій, копію акта приймання-передачі благодійної допомоги, не підписаного, роздруківку скріншоту листування у додатку WhatsApp з представником позивача, якою підтверджується відмова позивача від отримання автомобіля. (а.с. 114-123)
Представник позивача адвокат Андрійчук І.В. заявила клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в якій вона просила залучити до розгляду справи ЄУН 569/24268/25 Благодійну організацію «Благодійний фонд «ВІЛЬНІ ДУХОМ». Клопотання обґрунтовує тим, що обставини справи безпосередньо пов`язані з діяльністю Благодійної організації «Благодійний фонд «ВІЛЬНІ ДУХОМ», зокрема щодо організації передачі транспортного засобу, який є предметом спору у даній справі. Зазначає, що саме вказана благодійна організація брала участь у процесі передачі автомобіля, а також могла виступати фактичним набувачем або передавачем відповідного транспортного засобу. При цьому між позивачем та вказаною організацією могли виникнути правовідносини, які мають значення для правильного вирішення спору.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2026 року у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Андрійчук І.В. про виклик свідка відмовлено; клопотання представника відповідача адвоката Гожого М.С. про долучення доказів задоволено, долучено до матеріалів справи: письмові пояснення відповідача; копію заяви-розписки ОСОБА_1 про позасудове врегулювання спору та відмову від претензій; копію акта приймання-передачі благодійної допомоги; роздруківку листування у додатку WhatsApp; клопотання представника позивача про залучення третьої особи задоволено, залучено до участі у справі ЄУН 569/24268/25 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Благодійну організацію «Благодійний фонд «ВІЛЬНІ ДУХОМ». (а.с. 128-129)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с. 144-145)
Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило.
Дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов частково підлягає задоволенню з огляду на таке. 
ІV. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, докази.
Суд встановив, що 09 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг № 1088. (а.с. 11-15)
Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання з надання послуг щодо пошуку, підбору, огляду, бронювання транспортного засобу (далі – Товару) та послуг з організації доставки Товару, що відповідає заданим Замовником параметрам, визначеним у пункті 1.2 договору, а Замовник зобов`язується оплатити надані послуги.
Пунктом 1.5 договору передбачено, що термін доставки Товару становить 30 робочих днів.
Згідно з пунктом 1.6 договору Виконавець вправі пропонувати Замовнику інші транспортні засоби, які не відповідають параметрам, визначеним у пункті 1.2 договору, та у разі отримання згоди Замовника в усній або письмовій формі, у тому числі за допомогою засобів електронного зв`язку, надавати щодо такого транспортного засобу послуги, передбачені договором, а Замовник зобов`язується їх оплатити.
Відповідно до пункту 2.2 договору з метою виконання його умов та здійснення Виконавцем підбору, огляду і бронювання Товару Замовник здійснює оплату, яка за домовленістю сторін становить 20 000 грн., протягом трьох днів з дня підписання договору. Оплата здійснюється на розрахунковий рахунок Виконавця, зазначений у договорі, або іншим способом, не забороненим чинним законодавством України.
Сторонами не заперечується факт укладення договору про надання послуг № 1088 від 09 червня 2025 року. Разом з тим, сторони мають протилежні позиції щодо його фактичного виконання, сплати позивачем передбаченої договором оплати, придбання транспортного засобу та отримання ТОВ «ТУ КАРС» грошових коштів.
З матеріалів справи вбачається, що 09 червня 2025 року ТОВ «ТУ КАРС» виставлено рахунок № 40 на оплату послуг з підбору та бронювання транспортного засобу у розмірі 16 000 грн. (а.с. 21)
Позивач зазначає, що на виконання вказаного рахунку та умов укладеного договору ним було сплачено 16 000 грн. При цьому, за твердженням ОСОБА_1 , реквізити для оплати йому були надані менеджером ТОВ «ТУ КАРС» у месенджері WhatsApp, а кошти перераховано на банківську картку фізичної особи ОСОБА_3 , якого позивач пов`язує з відповідачем. На підтвердження здійснення платежу позивач посилається на квитанцію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № Р24А4432697672D7298 від 09.06.2025. (а.с. 22)
Водночас ТОВ «ТУ КАРС» факт отримання зазначених коштів заперечує та зазначає, що відповідно до пункту 2.2 договору оплата мала становити 20 000 грн. та бути внесена на розрахунковий рахунок товариства. За даними відповідача, за період з 09 червня 2025 року по 04 вересня 2025 року на його розрахунковий рахунок кошти від ОСОБА_1 не надходили. Також відповідач вказує, що платіж у розмірі 16 000 грн. було здійснено на картковий рахунок фізичної особи, яка не є стороною договору, а доказів наявності у такої особи повноважень на отримання коштів від імені ТОВ «ТУ КАРС» позивачем не надано.
Разом з тим, після укладення договору між сторонами відбувалося листування за допомогою месенджера WhatsApp, зміст якого сторони оцінюють по-різному. Позивач посилається на зазначене листування як на доказ фактичного виконання відповідачем окремих дій на виконання договору, тоді як відповідач заперечує належність та достатність таких електронних доказів для підтвердження факту отримання товариством грошових коштів та виконання ним договірних зобов`язань.
Зокрема, за твердженням позивача, 16 червня 2025 року менеджером ТОВ «ТУ КАРС» йому було запропоновано транспортний засіб Audi A6 Allroad за ціною 2 265 євро, загальна вартість якого з доставкою в Україну становила 5 028 євро. Зазначений транспортний засіб позивач погодив, після чого, за його твердженням, автомобіль було придбано на аукціоні відповідачем в його інтересах.
На підтвердження вказаних обставин позивач посилається на листування з менеджером ТОВ «ТУ КАРС», а також повідомлення менеджера про придбання автомобіля. (а.с. 27)
Позивач також зазначає, що після придбання автомобіля ним було передано готівкові кошти у розмірі 223 532 грн. за придбаний транспортний засіб, які, за його твердженням, були сплачені ТОВ «ТУ КАРС» для викупу автомобіля на аукціоні.
Водночас відповідач заперечує факт отримання від ОСОБА_1 зазначеної суми. ТОВ «ТУ КАРС» вказує, що у матеріалах справи відсутні прибуткові касові ордери, касові чеки, банківські документи, видаткові накладні, акти приймання-передачі чи інші первинні документи, оформлені від імені товариства, які підтверджували б отримання ним 223 532 грн. Також відповідач зазначає, що не здійснював відповідних витрат, не укладав зовнішньоекономічних договорів щодо придбання автомобіля в інтересах позивача та не має у своєму розпорядженні документів, які б підтверджували рух вказаних коштів через рахунки товариства.
З матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2025 року між позивачем та менеджером ТОВ «ТУ КАРС» відбувалося листування щодо строків доставки автомобіля. За твердженням позивача, йому було повідомлено, що автомобіль протягом 3-5 днів має прибути до Польщі, після чого ще через декілька днів в Україну, а затримка пов`язана з бюрократичними процедурами щодо зняття автомобіля з обліку.
28 липня 2025 року позивач повторно звертався до представника відповідача із запитанням щодо строків отримання автомобіля, однак, як зазначає позивач, конкретної дати його доставки йому повідомлено не було. 
Надалі, 01 серпня 2025 року, за твердженням позивача, менеджер ТОВ «ТУ КАРС» запропонував йому інший транспортний засіб. Позивач зазначає, що погодився розглянути можливість придбання цього автомобіля за умови дотримання визначеного ним бюджету та доставки автомобіля протягом одного тижня з моменту придбання, з допустимим відхиленням у декілька днів. За твердженням позивача, представник відповідача погодився із зазначеними умовами та повідомив про можливість доставки автомобіля за допомогою експрес-доставки. (а.с. 32)
Позивач вказує, що у подальшому йому було повідомлено про придбання автомобіля Audi A6 Allroad 2.7 V6 TDI, VIN-код НОМЕР_2 . При цьому позивач зазначає, що інформація щодо технічного стану автомобіля та його участі у дорожньо-транспортних пригодах була ним додатково перевірена самостійно.
За твердженням позивача, і цей транспортний засіб у погоджений сторонами строк доставлений йому не був, а на його звернення щодо місця перебування автомобіля відповідач належної інформації не надав. У зв`язку з цим позивач вимагав повернення сплачених ним коштів, однак, як він зазначає, відповідач відмовив у їх поверненні.
Із матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2025 року на вимогу позивача йому були надані два рахунки-фактури та інвойс щодо автомобіля Audi A6 Allroad 2.7 V6 TDI, VIN-код НОМЕР_2 .
У подальшому представником Кабачка М.О. на адресу ТОВ «ТУ КАРС» були направлені адвокатські запити з метою отримання документів щодо укладення та виконання договору, придбання та доставки транспортного засобу, а також документів, які підтверджували б оплату автомобіля. (а.с. 37-42)
У відповідях на адвокатські запити ТОВ «ТУ КАРС» зазначило, що кошти на виконання пункту 2.2 договору на розрахунковий рахунок товариства від ОСОБА_1 не надходили, у зв`язку з чим товариство не приступало до виконання договору, не здійснювало витрат на пошук, бронювання чи доставку транспортного засобу та не укладало зовнішньоекономічних договорів в інтересах позивача.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо правових наслідків укладення договору про надання послуг № 1088 від 09 червня 2025 року, факту та належності виконання позивачем свого обов`язку з оплати послуг, факту отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 16 000 грн та 223 532 грн, а також щодо вчинення відповідачем дій з пошуку, підбору, придбання та доставки транспортного засобу.
При цьому судом встановлено, що сторони визнають факт укладення договору № 1088 від 09 червня 2025 року.
Представник позивача за первісним позовом адвокат Андрійчук Ірина Василівна у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Зазначила, що між сторонами фактично виникли договірні правовідносини, а здійснення позивачем оплати передувало підбору та погодженню автомобіля. Наголосила, що номер інвойсу та номер договору про надання послуг № 1088 від 09.06.2025 співпадають, що, на її думку, підтверджує їх взаємозв`язок. Пояснила, що 16 000 грн були сплачені одному з власників товариства ОСОБА_4 на його особисту банківську картку, а кошти позивач сплачував особисто. Також звернула увагу суду на листування сторін у месенджері Viber, у якому, за її словами, здійснювалися підбір автомобіля, його погодження та інші домовленості щодо виконання замовлення. Зазначила, що тривалість відповідних розмов становить близько 40 хвилин, а для оцінки доказів необхідно враховувати хронологію подій. Щодо документів, наданих суду, представник позивача пояснила, що вони підтверджують передачу автомобіля з-за кордону, однак самого спірного автомобіля ОСОБА_1 не отримав. У судових дебатах просила розірвати договір та стягнути з ТОВ «ТУ КАРС» сплачені позивачем кошти, а також моральну шкоду.
Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Гожий М. С. проти задоволення первісного позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі та підтримав вимоги зустрічного позову. Зазначив, що інвойс є лише рахунком, сформованим для розуміння попередньої вартості, та не містить реквізитів для здійснення оплати, у зв`язку з чим сам по собі не підтверджує факту перерахування коштів на користь товариства. Наголосив, що на рахунок ТОВ «ТУ КАРС» жодної оплати від ОСОБА_1 не надходило. Щодо сплати 16 000 грн. звернув увагу суду на призначення платежу та зазначив, що кошти були перераховані не товариству, а на особисту банківську картку фізичної особи. Також заперечував належність та доказове значення наданого листування, зазначивши, що на аркушах справи 24-32 неможливо встановити, хто саме і з ким здійснював спілкування. Звернув увагу суду, що аркуші справи 67-69 містять скріншоти переписки компанії з іншими клієнтами. При цьому послався на підтвердження представником третьої особи наявності акта щодо передачі автомобіля. У судових дебатах просив повністю відмовити у задоволенні первісного позову, задовольнити зустрічний позов та зобов`язати ОСОБА_1 спростувати недостовірні відомості, які, на думку товариства, негативно впливають на його ділову репутацію.
Вказані обставини суд встановлює та оцінює на підставі наявних у матеріалах справи письмових та електронних доказів, пояснень учасників справи, змісту договору № 1088 від 09 червня 2025 року, платіжних документів, листування сторін, рахунків, інвойсів, відповідей на адвокатські запити та інших доказів у їх сукупності.

V. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закон України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі – Закон № 1023-ХІІ).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Пунктом 22 частини 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з пунктом 3 цієї частини виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.
Пунктом 7 частини 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» або іншими документами (розрахунковий документ).
Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд встановив, що 09 червня 2025 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» укладено договір про надання послуг № 1088.
Факт укладення зазначеного договору сторонами у справі не оспорюється. Договір підписаний сторонами, його зміст, реквізити, а також факт виникнення між сторонами договірних правовідносин у зв`язку з його укладенням відповідачем не заперечуються. Доказів визнання договору недійсним, його розірвання в позасудовому порядку або припинення з інших передбачених законом підстав суду не надано.
За змістом договору про надання послуг № 1088 від 09.06.2025 ТОВ «ТУ КАРС» взяло на себе зобов`язання здійснити пошук, підбір, огляд, бронювання транспортного засобу відповідно до визначених замовником параметрів, а також організувати його придбання та доставку в Україну, тоді як ОСОБА_1 зобов`язався оплатити вартість відповідних послуг та інші платежі, передбачені договором.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору ОСОБА_1 здійснено оплату грошових коштів у розмірі 16 000 грн. Факт здійснення зазначеного платежу підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією про оплату на карту та рахунок ОСОБА_5 . При цьому сам факт перерахування ОСОБА_1 16 000 грн. відповідачем фактично не спростований, однак останній заперечує, що зазначені кошти були отримані саме ТОВ «ТУ КАРС», оскільки вони були перераховані на банківський рахунок фізичної особи. 
Разом з тим, з огляду на зміст договору, надані сторонами документи, листування та послідовність здійснених сторонами дій, суд виходить із того, що після укладення договору між сторонами здійснювалася комунікація щодо виконання його умов, зокрема щодо пошуку та підбору транспортного засобу, його вартості, погодження конкретного автомобіля, його придбання та подальшої доставки в Україну.
Посилання відповідача на те, що кошти у сумі 16 000 грн були перераховані на особисту картку фізичної особи, саме по собі не спростовує факту здійснення позивачем оплати у зв`язку з виконанням домовленостей сторін за договором. Суд критично оцінює доводи відповідача, що оплата цих коштів не стосувалась договору укладеного з позивачем, оскільки відомості про ОСОБА_6 як про власника Товариства з обмеженою відповідальністю містяться в ЄДР, а також підтверджуються виставленим рахунком та перепискою наданою позивачем.
З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи факт укладення сторонами договору про надання послуг № 1088 від 09.06.2025, який сторонами не оспорюється, встановлений факт здійснення ОСОБА_1 оплати у розмірі 16 000 грн та невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірвання договору про надання послуг № 1088 від 09.06.2025, укладеного між ТОВ «ТУ КАРС» та ОСОБА_1 , підлягає задоволенню. Враховуючи розірвання договору та відсутність доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, сплачені позивачем 16 000 грн підлягають поверненню ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню позовну вимогу про стягнення з ТОВ «ТУ КАРС» на користь ОСОБА_1 коштів, сплачених на виконання умов договору про надання послуг № 1088 від 09.06.2025, у розмірі 16 000 грн. 00 коп. 
Що стосується вимоги про стягнення з ТОВ «ТУ КАРС» на користь ОСОБА_1 оплати придбаного автомобіля у розмірі 223 532 грн. суд зазначає наступне. 
На обґрунтування зазначеної вимоги позивач посилається на те, що ним було сплачено 223 532 грн. за придбаний транспортний засіб. Водночас, відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема факт передачі відповідних грошових коштів відповідачу та отримання їх саме ТОВ «ТУ КАРС».
Судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами факт фактичного отримання ТОВ «ТУ КАРС» від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 223 532 грн. У матеріалах справи відсутні платіжні документи, банківські виписки, квитанції, прибуткові касові ордери, акти приймання-передачі коштів чи інші документи, які б безпосередньо підтверджували перерахування або передачу зазначеної суми саме відповідачу.
Саме по собі посилання позивача на те, що ним було сплачено 223 532 грн. за придбаний автомобіль, без надання доказів фактичного руху цих коштів від позивача до відповідача суд оцінює критично. Зазначені твердження є позицією сторони у справі та підлягають доказуванню на загальних підставах, а не можуть вважатися встановленою обставиною лише з огляду на їх викладення у позовній заяві.
При цьому наявність у матеріалах справи доказів щодо підбору, погодження чи придбання транспортного засобу сама по собі не підтверджує факту сплати саме ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТУ КАРС» грошових коштів у заявленому розмірі. Так само листування сторін щодо автомобіля, навіть у разі його оцінки як належного доказу існування відповідних домовленостей, не є доказом фактичного перерахування 223 532 грн. відповідачу.
Крім того, суд враховує, що відповідач послідовно заперечував отримання від позивача зазначеної суми, а доказів, які б спростовували такі заперечення та підтверджували зарахування 223 532 грн. на користь ТОВ «ТУ КАРС», позивачем суду не надано.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт отримання ТОВ «ТУ КАРС» грошових коштів у розмірі 223 532 грн., а тому відсутні правові підстави для їх стягнення з відповідача. У зв`язку з недоведеністю зазначеної обставини позовна вимога про стягнення з ТОВ «ТУ КАРС» на користь ОСОБА_1 223 532 грн. задоволенню не підлягає.
Що стосується вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 50 000 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
За таких обставин, суд бере до уваги характер допущеного відповідачем порушення прав позивача, пов`язаного з неналежним виконанням умов укладеного між сторонами договору про надання послуг, тривалість невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, необхідність позивача звертатися до відповідача з метою врегулювання спірної ситуації та в подальшому до суду за захистом своїх порушених прав. Суд також враховує, що зазначені обставини об`єктивно могли спричинити позивачу душевні переживання, відчуття розчарування та занепокоєння у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань та необхідністю витрачати власний час і зусилля для відновлення порушеного права. Водночас заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 50 000 грн. суд вважає надмірним та таким, що не відповідає характеру допущеного порушення, глибині та тривалості моральних страждань, а також засадам розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що належним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок порушення його прав відповідачем, є 5 000 грн., у зв`язку з чим позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у зазначеному розмірі, а в решті - відмові.
Що стосується зустрічного позову, прийнятого до розгляду з первісним, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 30 ЦПК України зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в суді за місцем розгляду первісного позову.
Згідно із вимогами ч. 1-3 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку (абзац 4 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутись до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливим у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Для задоволення вимог про захист ділової репутації необхідним є встановлення сукупності таких обставин: факту поширення інформації, стосовності цієї інформації до позивача, її недостовірності, а також порушення у зв`язку з її поширенням особистих немайнових прав юридичної особи. Водночас необхідно розмежовувати фактичні твердження, які можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності, та оціночні судження, які за своєю природою не підлягають спростуванню.
Судом встановлено, що відомості, на які посилається ТОВ «ТУ КАРС» у зустрічній позовній заяві, були викладені ОСОБА_1 у межах звернення до суду з позовом про захист своїх цивільних прав та обґрунтування заявлених ним позовних вимог. Зміст первісної позовної заяви свідчить, що наведені позивачем за первісним позовом обставини стосувалися безпосередньо спірних правовідносин між ним та ТОВ «ТУ КАРС», зокрема укладення та виконання договору про надання послуг № 1088 від 09.06.2025, сплати коштів, виконання відповідачем договірних зобов`язань та неповернення сплачених коштів.
При цьому саме по собі викладення особою у позовній заяві власного бачення спірних правовідносин, зазначення обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та надання їм відповідної правової оцінки не може розглядатися як поширення недостовірної інформації, що підлягає спростуванню в порядку статті 277 ЦК України, якщо такі відомості є частиною процесуального звернення особи до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.
Крім того, суд враховує, що питання щодо фактичного виконання сторонами умов договору № 1088 від 09.06.2025, сплати ОСОБА_1 коштів за послуги, а також належного виконання ТОВ «ТУ КАРС» своїх договірних обов`язків є предметом безпосереднього судового розгляду у цій справі. Отже, наведені у первісній позовній заяві твердження стосуються обставин, які підлягають встановленню та правовій оцінці судом у межах розгляду спору, а не є поширенням відомостей про сторонні обставини діяльності товариства.
Посилання ТОВ «ТУ КАРС» на те, що викладені ОСОБА_1 відомості є недостовірними та принижують його ділову репутацію, саме по собі не є достатнім для задоволення зустрічного позову. Позивач за зустрічним позовом не надав належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 поширив спірні відомості серед невизначеного кола осіб поза межами реалізації свого права на судовий захист, а також не довів, що саме внаслідок таких відомостей було завдано шкоди діловій репутації товариства.
За таких обставин суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ТОВ «ТУ КАРС» про визнання недостовірними та такими, що принижують ділову репутацію товариства, відомостей, викладених ОСОБА_1 у первісній позовній заяві, а також про зобов`язання ОСОБА_1 їх спростувати, задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю сукупності обставин, необхідних для застосування передбаченого статтею 277 ЦК України способу захисту.
Оскільки позивача, в силу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача у дохід держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 1 674 грн. 00 коп. З урахуванням того, що судом задоволено три позовні вимоги, а саме вимогу немайнового характеру про розірвання договору та майнові вимоги про стягнення 16 000 грн. та 5 000 грн. моральної шкоди, з відповідача ТОВ «ТУ КАРС» у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1 674 грн. 00 коп., який складається з 160 грн. 00 коп. судового збору за майнову вимогу про стягнення 16 000 грн., 1 211 грн. 20 коп. за вимогу немайнового характеру про розірвання договору та 302 грн. 80 коп. за майнову вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС», третя особа Благодійна організація «Благодійний фонд «Вільні духом» про захист прав споживачів задовольнити частково.
Розірвати договір про надання послуг № 1088 від 09.06.2025 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» та ОСОБА_1 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені ОСОБА_1 на виконання умов Договору про надання послуг № 1088 від 09.06.2025 у сумі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок за надані Товариством з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» послуги за договором № 1088 від 09.06.2025.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» у дохід держави судовий збір у розмірі 1 674 (одна тисяча шістсот сімдесят чотири) гривні 00 копійок.
У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» до ОСОБА_1 про захист ділової репутації юридичної особи, спростування недостовірної інформації та відшкодування збитків (упущеної вигоди) відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Учасники справи:
Позивач -  ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС», місцезнаходження: вул. Київська, буд. 47, секція С, офіс 501, ЄДРПОУ 45529584;
Третя особа - Благодійна організація «Благодійний фонд «Вільні духом», місцезнаходження: вул. Богдана Хмельницького, буд. 51, офіс 2, м. Переяслав, Бориспільського району, Київської області, ЄДРПОУ 44683307.

Повне судове рішення складене та підписане 11 вересня 2026 року.
Суддя   Ольга БАЛАЦЬКА