532/819/25
2/532/35/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 р. м. Кобеляки
Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді - Макарчука С.М.,
з участю:
представника позивача - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
представника відповідача - ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),
секретаря судового засідання - Демидюк О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 532/819/25 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстранс Логістик", ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом, у якому прохала
- cтягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстранс Логістик" (код ЄДРПОУ 21856521), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування майнової шкоди у розмірі 208 381,65 грн.
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстранс Логістик" (код ЄДРПОУ 21856521), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.
- вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат сторони Позивача, у тому числі – 3 295,02 грн. судового збору, 5 000,00 грн. складання оцінки заподіяного збитку, та 26 000,00 грн. витрат на витрат на професійну правничу допомогу.
Позов обґрунтований тим, що 31.05.2024 року о 22:50 на 107+500 км а/д Дніпро-Решетилівка відбулася ДТП за участю транспортного засобу «DAF XF 105.406», р.н. НОМЕР_2 , з напівпричіпом «KOEGEL SN24», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням та з вини ОСОБА_4 (Відповідач-2, який порушив Правила дорожнього руху України та допустив зіткнення автомобілів; виконував трудові обов`язки як найманий працівник роботодавця Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстранс Логістик" (Відповідач-1)), та транспортного засобу «BMW 328I», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 (є власністю ОСОБА_3 (Позивач)).
У результаті зазначеної ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, відтак Позивачеві як власникові знищеного майна було завдано майнової та моральної шкоди.
Постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03.09.2024 року у справі № 175/10633/24 було встановлено обставини скоєння ДТП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно заподіювача шкоди Відповідача-2 ОСОБА_4 (порушення Правил дорожнього руху якого лежать у причинному зв`язку зі спричиненням пригоди) з нереабілітуючих підстав (у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення). Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили.
Водночас Постановою Полтавського апеляційного суду від 03.12.2024 року у справі № 532/1315/24 було встановлено обставини скоєння ДТП, скасовано Постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03.09.2024 року у справі № 532/1315/24 (якою безпідставно та необґрунтовано суд першої інстанції закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно потерпілої Позивача ОСОБА_3 з нереабілітуючих підстав (у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення)) та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно потерпілої Позивача ОСОБА_3 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у її діях. Постанова набрала законної сили та є остаточною.
Цивільно-правова відповідальність Відповідачів як винних осіб за шкоду, заподіяну майну третіх осіб унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «DAF XF 105.406», р.н. НОМЕР_2 , на момент настання ДТП була застрахована відповідно умов чинного Полісу ОСЦПВВНТЗ № 219166097, виданого Публічним акціонерним товариством «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» (страхова сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, за полісом становить 160 000,00 грн., франшиза за полісом становить 2 500,00 грн.).
Страховиком відповідальності Відповідачів було виконано свій обов`язок і здійснено на користь Позивача виплату страхового відшкодування у розмірі ліміту відповідальності страховика – страхової суми за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, за вирахуванням визначеної полісом франшизи. Натомість станом на день пред`явлення цього позову Відповідачами так і не було відшкодовано заподіяну Позивачеві шкоду у повному обсязі.
Відповідачем ТОВ "Люкстранс Логістик" поданий відзив на позов, у якому відповідач прохав відмовити у задоволенні позову посилаючись на відсутність належних доказів.
У судовому засіданні представником позивача позов підтримано частково - в частині стягнення зазначених сум з відповідача ТОВ "Люкстранс Логістик" та відмову від вимог до відповідача ОСОБА_4 .
Представник відповідача ТОВ "Люкстранс Логістик" проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на позов.
Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи письмових заяв та матеріали справи, суд робить такі висновки.
Судом встановлено, що 31.05.2024 року о 22:50 на 107+500 км а/д Дніпро-Решетилівка відбулася ДТП за участю автомобіля «DAF XF 105.406», р.н. НОМЕР_2 , з напівпричіпом «KOEGEL SN24», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , та автомобіля «BMW 328I», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 .
За фактом дорожньо-транспортної пригоди щодо водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_3 складені відповідно протоколи про адміністративне правопорушення ААД 750617 від 01.06.2024 і ААД 750618 від 01.06.2024.
Відповідно до постанови судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03.09.2024, справа № 175/10633/24, провадження № 3/532/679/2024, протокол про адміністративне правопорушення ААД 750617 від 01.06.2024, справу про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрита на підставі п.7 ст. 247 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тобто, з нереабілітуючих підстав.
Відповідно до постанови Полтавського апеляційного суду від 03.12.2024, справа №532/1315/24, провадження №33/814/1152/24, протокол про адміністративне правопорушення ААД 750618 від 01.06.2024, справу про притягення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрита на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення, тобто з реабілітуючих підстав.
Відповідно до зазначених судових рішень, які набрали законної сили, 31.05.2024 о 22:45 год на а/д Н-31 10 км + 200 м, ОСОБА_4 , рухаючись на вантажному автомобілі DAF XF 105.406, номерний знак НОМЕР_5 , при перестроюванні не надав дорогу автомобілю BMW 328l, номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, не надав сигнал покажчиком повороту при перестроюванні та при об`їзді не дотримався безпечного інтервалу руху, допустивши зіткнення з автомобілем BMW, який рухався у попутному напрямку, чим порушив п.13.3 і 9.2 ПДР України.
Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 841/08-24 від 27.08.2024, вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW 328I», р.н. НОМЕР_4 , становить 874911,01 грн, вартість автомобіля з урахуванням пошкодження після ДТП становить 156160,11 грн, ринкова вартість автомобіля без урахування аварійних пошкоджень становить 522041,76 грн, вартість матеріального збитку становить 522041,76 грн.
Відповідач заперечував проти правильності зазначеного висновку, однак власних розрахунків та доказів на їх підтвердження не надавав.
На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність Відповідачів як винних осіб за шкоду, заподіяну майну третіх осіб унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «DAF XF 105.406», р.н. НОМЕР_2 , на момент настання ДТП була застрахована відповідно умов чинного Полісу ОСЦПВВНТЗ № 219166097, виданого Публічним акціонерним товариством «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» (страхова сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, за полісом становить 160 000,00 грн., франшиза за полісом становить 2 500,00 грн.).
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі у редакції Закону № 1961-IV, котра була чинна станом на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Також відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Позивач як особа, яка має право на отримання страхового відшкодування за заподіяну їй шкоду, звернулася до страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ (ПАТ «НАСК «ОРАНТА») та надала усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування шкоди, заподіяної майну.
За результатами розгляду вищевказаної заяви та інших документів страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі ліміту відповідальності страховика – страхової суми за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, за вирахуванням визначеної полісом франшизи, що склало 157 500,00 грн.
Зазначена обставина сторонами не заперечувалася.
У частині першій статті 1166 ЦК Українивизначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зістаттею 1187 ЦК Україниджерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1192 ЦК Українипередбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник-особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина другастатті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно достатті 999 ЦК Українизаконом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цьогоКодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальнимЗаконом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Устатті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зістаттею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.
Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормамиЗакону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені устатті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом.
Відповідно до пункту 1 частини другоїстатті 22 ЦК Україниреальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно зі статтями29,32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженоїнаказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092(далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарноївартості.
Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарноївартості.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.
Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або працездатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).
Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.
Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).
Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, щоце впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Разом з тим, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
У свою чергу, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
Вказане підтверджується також і актуальною правозастосовчою практикою Верховного Суду. Висновки про те, що у разі фізичного знищення транспортного засобу потерпілому, як страховиком у межах страхової суми (ліміту відповідальності), так і заподіювачем шкоди у порядку ст. 1194 ЦК України за аналогією закону (в силу положень ст. 8 ЦК України), відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що може підтверджуватися, з-поміж іншого, звітами оцінювачів автотоварознавців (суб`єктів оціночної діяльності), сформовані, зокрема, у Постановах ВС по справах: № 759/5414/17 від 09.12.2020 року; № 299/3583/15-ц від 04.11.2020 року; № 362/3680/17 від 05.08.2020 року; № 525/1592/18 від 14.07.2020 року; № 753/11069/16 від 17.02.2021 року; № 910/17947/15 від 03.02.2021 року; № 205/7747/18 від 14.04.2022.
Також відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно з п. 6 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно правовий договір. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно.
Також відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.
Відповідно до розпорядження №4-к від 01.01.2022 ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ТОВ "Люкстранс Логістик" на посаді водія автотранспортних засобів.
Відповідно до сповіщення Міністерства оборони України ОСОБА_4 обліковується як безвісти зниклий з 26.02.2025.
Згідно зі Звітом № 841/08-24 від 27.08.2024 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «BMW 328I», р.н. НОМЕР_4 , ринкова вартість КТЗ до ДТП складає 522 041,76 грн.; повна вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 874 911,01 грн.; вартість заподіяного матеріального збитку у зв`язку з пошкодженням КТЗ складає 522 041,76 грн.; ринкова вартість залишків КТЗ у пошкодженому стані після ДТП складає 156 160,11 грн.
Оскільки вартість витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, то такий транспортний засіб є фізично знищеним, відтак потерпілій особі має бути сукупно відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП: 522 041,76 грн. – 156 160,11 грн. = 365 881,65 грн.
Отже, автомобіль позивача є фізично знищеним.
Тому різниця між фактичним розміром завданої майнової шкоди і належним страховим відшкодуванням становить 365 881,65 грн. (фактичний розмір завданої майнової шкоди) – 157 500,00 грн. (належний розмір виплаченого страхового відшкодування, що становить ліміт відповідальності страховика – страхову суму за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, за вирахуванням визначеної полісом франшизи) = 208 381,65 грн.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України).
Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - матеріальна і моральна.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч. 2 ст.16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Ст.23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до вимог ч.ч.2 та 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ст.1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Крім того, при вирішенні питання про відшкодування шкоди за ст.1187 ЦПК України треба встановити, що шкода завдана саме джерелом підвищеної небезпеки, а також встановити особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, треба також встановити, чи не була завдана шкода внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Положення частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.
Що стосується вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн, суд звертає увагу на те, що факт вчинення адміністративного правопорушення щодо позивача, яке потягло за собою істотні матеріальні збитки у виді знищення транспортного засобу, сам по собі свідчить про спричинення моральної шкоди. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, однак враховуючи принцип розумності, виваженості і справедливості, оскільки зазначений позивачем розмір обґрунтовується виключно її внутрішнім переконанням, суд вважає, що стягненню підлягає сума у розмірі 2000,00 грн.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Судові витрати підлягають стягненню відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-281, 352 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В:

Позов - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстранс Логістик", ЄДРПОУ 21856521, адреса 49127, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Базова, 8, на користь ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди у розмірі 208381 (двісті вісім тисяч триста вісімдесят одна) гривня 65 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстранс Логістик", ЄДРПОУ 21856521, адреса 49127, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Базова, 8, на користь ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстранс Логістик", ЄДРПОУ 21856521, адреса 49127, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Базова, 8, на користь ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3035 (три тисячі тридцять п`ять) гривень 32 копійки, витрати за складання звіту оцінки заподіяного збитку в розмірі 4605 (чотири тисячі шістсот п`ять) гривень 92 копійки, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23950 (двадцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 80 копійок.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя