ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року	справа № 380/4895/26	

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування індивідуального акта,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вимогами:
- Визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт Відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, про призов на військову службу у зв`язку з мобілізацією ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що порушує гарантовані ст.49 Конституції України і ст.ст.4, 5, 6 і 25 закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» права його батька – ОСОБА_1 на охорону здоров`я та медичну допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перший позивач ( ОСОБА_1 ) є особою з інвалідністю II групи безтерміново та за станом здоров`я (відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу № 270 від 04.03.2026) потребує постійного стороннього догляду. Другий позивач ( ОСОБА_2 ) є єдиним сином та єдиною особою, яка відповідно до закону зобов`язана та спроможна здійснювати такий догляд, оскільки інших членів сім`ї чи осіб, які б за законом мали утримувати та доглядати за батьком-інвалідом, немає. Позивачі проживають разом однією сім`єю. 17.12.2025 Відповідач здійснив призов ОСОБА_2 на військову службу під час мобілізації, попри наявність у нього права на відстрочку від призову на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивачі вважають, що оскаржуване рішення (індивідуальний акт) про призов є протиправним, порушує законні права ОСОБА_1 на отримання належного догляду й медичної допомоги та підлягає скасуванню.
Ухвалою судді від 20.03.2026 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 5- денний строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, з дати отримання копії ухвали.
23.03.2026 до суду від представника позивачів надійшла заява про роз`яснення ухвали суду від 20.03.2026. Заява обґрунтована наявністю розбіжностей у мотивувальній та резолютивній частинах ухвали щодо конкретної суми судового збору, що підлягає сплаті, а також неврахуванням судом пільги позивача ОСОБА_1 як особи з інвалідністю II групи (п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).
Ухвалою від 31.03.2026 продовжено строк для усунення недоілків.
03.04.2026 на адресу надійшло клопотання на виконання вимог ухвали.
Ухвалою суду від 06.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.
Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України), у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив таке.
ОСОБА_1 (перший позивач) є батьком військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (другого позивача).
Відповідно до довідки Житлово-комунального кооперативу «Україна» № 11 від 17.12.2025 та акту обстеження житлово-побутових умов № 5476 від 19.09.2025, виданого Залізничним ВОЗ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживають та ведуть спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 . Інші працездатні особи чи члени родини, які за законом зобов`язані здійснювати догляд та утримання ОСОБА_1 , відсутні.
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи безтерміново. Згідно з висновком лікарської комісії Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру № 270 від 04.03.2026, він за станом здоров`я у зв`язку з інвалідністю потребує постійного стороннього догляду.
Другий позивач, ОСОБА_2 , має медичну освіту і здійснював систематичний догляд за своїм хворим батьком до моменту призову.
17.12.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 було прийнято індивідуальний акт (рішення/наказ) про призов ОСОБА_2 на військову службу за мобілізацією, внаслідок чого його було направлено для проходження служби до третьої особи — Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного.
Під час проходження мобілізаційних процедур ОСОБА_2 повідомляв Відповідача про наявність у нього права на відстрочку від призову у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком — особою з інвалідністю II групи, та надавав відповідні підтверджуючі документи, які Відповідачем не були належно враховані.
Позивач вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. 
Відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.
Правові засади організації охорони здоров`я в Україні визначаються Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII:
Згідно зі ст. 4 цього Закону, одним із пріоритетних напрямів діяльності суспільства і держави є забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до ст. 5 Закону, державні органи, установи та посадові особи зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності та в межах своєї компетентності надавати допомогу особам, які її потребують за станом здоров`я, зокрема особам з інвалідністю.
Правове регулювання відносин у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації здійснюється Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (далі — Закон № 3543-XII):
Частиною 2 ст. 3 Закону № 3543-XII встановлено, що мобілізаційна підготовка та мобілізація здійснюються, зокрема, на принципах додержання прав громадян.
Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). 
Згідно з абзацом другим цієї ж норми, у разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Частиною 7 статті 23 Закону № 3543-XII визначено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки
Порядок діяльності ТЦК та СП врегульовано Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі — Положення № 154):
Відповідно до п. 1 Положення № 154, ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктом 9 Положення № 154 встановлено обов`язок ТЦК та СП ознайомлювати громадян з їхніми правами та обов`язками під час призову, розглядати звернення громадян з питань, що належать до їхньої компетенції, та оформлювати документи відповідно до законодавства.
Судом встановлено, що перший позивач — ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду за станом здоров`я. Його єдиний син — ОСОБА_2 є єдиною працездатною особою, на яку законом покладено обов`язок з догляду за батьком, та єдиним військовозобов`язаним, якого обрав ОСОБА_1 для здійснення такого догляду.
Зазначені обставини в сукупності свідчать, що ОСОБА_2 станом на 17.12.2025 мав безумовне право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII.
Приймаючи рішення про призов другого позивача на військову службу за мобілізацією, ІНФОРМАЦІЯ_3 діяв всупереч вимогам ст. 23 Закону № 3543-XII та принципу додержання прав громадян під час проведення мобілізаційних заходів. Таке рішення Відповідача безпосередньо призвело до позбавлення особи з інвалідністю II групи ОСОБА_1 гарантованого законом постійного стороннього догляду, що ставить під загрозу його життя і здоров`я, порушуючи гарантії, встановлені Конституцією України та Основами законодавства України про охорону здоров`я.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. 
Оскаржуваний індивідуальний акт ІНФОРМАЦІЯ_4 у частині призову ОСОБА_2 не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки прийнятий без повного та всебічного врахування документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, та з прямим порушенням вимог ст. 23 Закону № 3543-XII.
З огляду на викладене, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення (індивідуального акта) Відповідача в частині призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_2 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 139 КАС України.
При поданні позову ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 1331,20 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Перший позивач, ОСОБА_1 , звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю II групи.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Таким чином, сплачений судовий збір у розмірі 1331,20 грн підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
у х в а л и в:
1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії – задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт (рішення/наказ) ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 грудня 2025 року в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
3. Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Грень Наталія Михайлівна