Справа № 577/930/26
Провадження № 2/577/848/26  

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

06 серпня 2026 року 

Конотопський міськрайонний суд Сумської області у складі :
головуючого судді Логіна Є.В.,
за участю секретаря судового засідання Скляр О.М.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Конотоп, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про повернення коштів, набутих без достатньої правової підстави,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про повернення коштів, набутих без достатньої правової підстави. Остаточно уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача на свою користь 10 844,96 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_6 . На час смерті матері позивачка перебувала за межами України, у зв`язку з чим за її проханням організацією поховання займався її племінник ОСОБА_4 , який є сином померлої сестри позивачки. Зазначає, що для проведення поховання позивачка надала 6515 грн, знятих з її особистого рахунку знайомою ОСОБА_7 , а також 2000 грн в іноземній валюті, які за її дорученням були передані племіннику та його батьку, відповідачу ОСОБА_3 . Після повернення в Україну позивачці стало відомо, що договір на поховання матері був оформлений не на особу, яка фактично організовувала поховання, а на її племінника ОСОБА_4 . Водночас кошти на поховання, в розмірі 10 844,96 грн., були компенсовані органом Пенсійного фонду відповідачу ОСОБА_3 . Відтак, вважає, що належні у зв`язку зі смертю матері кошти на поховання були отримані відповідачем без достатньої правової підстави. До звернення до суду вона пропонувала відповідачу добровільно повернути отримані кошти, шляхом направлення 29.01.2026р. письмової вимоги, однак така залишилась без реагування. 
Отже, позивачка вважає, що відповідні кошти були одержані відповідачем за рахунок особи, яка фактично понесла витрати на поховання, а тому підлягають поверненню за правилами про безпідставне набуття майна, що змусило звернутись до суду. 
Ухвалою судді від 25.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. 
Позивачка ОСОБА_2 на розгляд справи не з`явилась. В судовому засіданні представник позивачки, адвокат Волкова І.І. уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Третя особа ОСОБА_4 був присутній в судовому засіданні 19.03.2026р., в якому оголошено перерву у зв`язку з неявкою відповідача. В подальшому ОСОБА_4 в судові засідання не з`являвся, з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи. Правом на подання пояснень щодо позову не скористався.
Відповідач ОСОБА_3 був присутній в судовому засіданні 10.03.2026р., в якому оголошено перерву для подання останнім додаткових доказів. В подальшому ОСОБА_3 в судові засідання неодноразово не з`являвся, з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду із відміткою «адресат відсутній». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
В силу вимог пунктів 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, а також правових висновків, викладених у Постановах ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17), судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні вищевказаної відмітки, відтак суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи.
У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, ОСОБА_6 (а.с.10).
Їх родинний зв`яок підтверджується копією свідоцтва про народження, де матір`ю ОСОБА_8 записана ОСОБА_6 (а.с.8), а згідно копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на « ОСОБА_10 » (а.с.9).
Як вбачається із відомостей КП Муніципалітет м. Конотоп від 16.12.2025р., ОСОБА_6 похована на кладовищі по АДРЕСА_1 , поховання здійснював ОСОБА_4 , згідно договорів № 853 та № 177 від 31.10.2025р. 
В матеріалах справи наявна квитанція на суму 6 515 грн., оплачених безготівково в магазині «Салон ритуальних послуг» у м. Конотопі по вул. Червоної Калини, 5 (а.с. 16), платника не зазначено. 
Відповідно до копії договору про надання ритуальних послуг № 177, укладеного між КП «Муніципалітет» та ОСОБА_4 від 31.10.2025, предметом такого є надання ритуальних послуг, а саме технічне обслуговування земельної ділянки, вартістю 2 382,50 грн. 
Згідно договору-замовлення № 853 від 31.10.2025р., укладеного з КП «Муніципалітет», замовником ритуальних послуг з поховання ОСОБА_6 зазначено ОСОБА_4 . За умовами договору саме на замовника покладено обов`язок забезпечити оплату наданих ритуальних послуг. Із наведеного договору вбачається замовлення послуг з оформлення свідоцтва про поховання, оформлення договору-замовлення, технічного облаштування місця поховання, копання та засипання могили на загальну суму 2 531,80 грн. 
Згідно копії свідоцтва про поховання № 853 від 01.11.2025, виданого директором КП «Муніципалітет» , ОСОБА_6 похована 01.11.2025 на кладовищі в АДРЕСА_1 . Згідно копії чека від 31.10.2026, вартість послуг на поховання становить 4914,30 грн. (а.с.30)
На запит суду до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, отримано інформацію, що відповідно до даних підсистеми "Призначення та виплати пенсій (ППВП)", ІКІС ПФУ: «Призначення та виплати деяких соціальних виплат», допомогу на поховання ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 було нараховано згідно заяви відділу звернень від 03.11.2025 року за №8097 та наданих документів для отримання виплати, а саме: - отримувачем допомоги на поховання є ОСОБА_3 , кошти допомоги на поховання в розмірі 10844,96 грн. перераховані 04.11.2025 року на
рахунок НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» на ОСОБА_3 .
Допитана судом свідок ОСОБА_7 надала покази, що вона є подругою позивачки, підтримує з нею постійне спілкування та за життя допомагала її хворій матері. Після смерті ОСОБА_6 , вона одразу повідомила про це позивачку, яка на той час перебувала за кордоном. Наступного дня, ІНФОРМАЦІЯ_1 свідок прибула до паліативного відділення лікарні, де померла мати позивачки. Туди ж прибули ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За поясненнями свідка, позивачка передала їй кошти, призначені для організації поховання, які вона зняла з дубліката банківської картки позивачки, в сумі близько 6 500 грн та передала ці кошти ОСОБА_4 , який є племінником позивачки. Останній запевнив, що він разом із ОСОБА_3 самостійно займатиметься оформленням та організацією поховання. У подальшому свідку зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що переданих коштів недостатньо і необхідно ще близько 5 000 грн. Оскільки позивачка, перебуваючи за кордоном, не мала можливості терміново перерахувати додаткові кошти, свідок за її вказівкою передала для поховання власні 2 000 грн. Свідок також пояснила, що під час розмови ОСОБА_3 зазначив, що в разі недостатності коштів позивачка повинна приїхати та самостійно займатися похованням. Після повернення позивачки з-за кордону остання повернула свідку передані нею власні 2 000 грн., ще деякі витрачені кошти, а також оплатила ритуальні послуги в сумі, близько 4 600 грн.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно також тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом частини другої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи стало безпідставне набуття або збереження майна наслідком поведінки набувача, потерпілого, інших осіб або певної події.
Отже, для виникнення кондикційного зобов`язання необхідно встановити: набуття або збереження майнової вигоди відповідачем; відповідне зменшення майнової сфери позивача; причинний зв`язок між цими обставинами; відсутність достатньої правової підстави для збереження відповідачем такої вигоди.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зазначила, що для кондикційних зобов`язань вина набувача не має значення, а визначальним є сам факт неправомірного набуття або збереження майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок повернути безпідставно набуте або збережене майно не є заходом цивільно-правової відповідальності, оскільки особа повинна повернути лише ту майнову вигоду, яку вона без достатньої правової підстави набула або зберегла. Такий висновок надалі неодноразово підтримувався Верховним Судом.
Верховний Суд також виходить із того, що стаття 1212 ЦК України охоплює не лише випадки безпосереднього одержання відповідачем грошей позивача, а й випадки збереження відповідачем власного майна, яке за звичайних умов він мав би витратити. Зокрема, у постанові від 28 лютого 2020 року у справі № 913/169/18 Верховний Суд зазначив, що особа безпідставно зберігає кошти за рахунок іншої особи, коли не несе витрат, які за відповідних обставин мала б понести, а майновий результат досягається за рахунок потерпілого.
Аналогічний підхід відображений у постанові Верховного Суду від 5 серпня 2022 року у справі № 922/2060/20: для застосування статті 1212 ЦК України необхідно встановити фактичного набувача майнової вигоди, суму збережених ним коштів та відсутність правової підстави для їх збереження.
Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, ОСОБА_6 . У зв`язку з перебуванням позивачки за межами України безпосередні організаційні дії щодо поховання здійснювали відповідач ОСОБА_3 та його син ОСОБА_4 .
Водночас сама лише організаційна участь відповідача у проведенні поховання не є тотожною його фінансуванню власним коштом.
З досліджених судом доказів встановлено, що ритуальні послуги були оплачені відповідачем, коштами, попередньо переданими йому позивачкою для цільового використання на поховання її матері.
Допитана в судовому засіданні свідок підтвердила, що за вказівкою позивачки зняла кошти з банківської картки останньої та передала їх для проведення поховання. Показання свідка підтверджують не лише факт здійснення платежів, а й джерело походження коштів.
Та обставина, що оплату на користь ритуального підприємства формально здійснював відповідач або його син, не змінює економічної суті відповідних операцій. Витрати вважаються понесеними тією особою, за рахунок майна якої вони фактично профінансовані, а не виключно тією особою, чиє ім`я зазначене у договорі, квитанції або розрахунковому документі.
Отже, майнова сфера позивачки внаслідок оплати поховання зменшилася, тоді як відповідач у межах зазначеної суми власних витрат не поніс.
Після проведення поховання відповідач ОСОБА_3 звернувся до уповноваженого державного органу , а саме Пенсійного фонду та отримав допомогу на поховання в розмірі 10 844,96 грн., що доведено матеріалами справи.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про поховання та похоронну справу» допомога на поховання надається виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого.
Із наведеного випливає, що закон визначає особу, яка має право звернутися за отриманням допомоги, однак не врегульовує внутрішні майнові відносини між кількома особами, одна з яких здійснювала організаційні дії, а інша фактично профінансувала поховання.
Тому правомірність виплати допомоги відповідачу уповноваженим органом не є безумовною правовою підставою для залишення ним усієї виплати у власній майновій сфері без урахування того, що витрати, у зв`язку з якими виникло право на допомогу, фактично були понесені позивачкою.
Так, у відносинах із державним органом відповідач міг бути належним одержувачем допомоги як особа, яка безпосередньо здійснювала організацію поховання. Проте у відносинах із позивачкою він не набув безумовного права залишити цю виплату за собою, оскільки матеріальні витрати на поховання були понесені не ним, а позивачкою.
Інше тлумачення призвело б до несправедливого майнового результату, за якого позивачка одноособово фінансує поховання своєї матері, а відповідач, не витративши власних коштів у межах підтверджених платежів, отримує та залишає собі пов`язану з цим похованням грошову виплату.
Такий результат не відповідає змісту статей 3, 13 та 509 ЦК України, за якими цивільні права та обов`язки мають здійснюватися добросовісно, розумно і справедливо, а особа не може одержувати необґрунтовану майнову перевагу внаслідок витрат іншого учасника цивільних відносин.
Верховний Суд наголошує, що положення статті 1212 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи виникло безпідставне набуття або збереження майна внаслідок поведінки самого набувача, потерпілого, іншої особи або події. Тому відсутність прямого перерахування спірної суми позивачкою на рахунок відповідача не виключає кондикційного характеру спірних правовідносин.
Відповідачем не надано доказів існування договору, домовленості чи іншої правової підстави, за якою позивачка погодилася одночасно повністю оплатити поховання власним коштом і передати відповідачу право залишити собі всю допомогу на поховання.
Не встановлено також, що передані позивачкою кошти були подарунком відповідачу або безповоротною матеріальною допомогою, не пов`язаною з подальшим отриманням ним допомоги на поховання.
Відтак відповідач ОСОБА_3 без достатньої правової підстави зберіг у себе майнову вигоду в розмірі 10 844,96 грн за рахунок позивачки ОСОБА_2 , а тому відповідно до статті 1212 ЦК України зазначені кошти підлягають стягненню з нього на користь позивачки.
Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в :
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10 844 ( десять тисяч вісімсот сорок чотири ) грн.96 коп. безпідставно набутих коштів та 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) грн. судового збору. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 284-285 ЦПК України.
Апеляційна скарга на заочне рішення подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , РНОКПП не встановлено).
Третя особа: ОСОБА_4 (зареєстрований: АДРЕСА_4 , РНОКПП не встановлено).
Повний текст рішення складено 11 серпня 2026 року. 

Суддя Логін Є.  В.