Справа № 195/105/26
2/195/199/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

15.07.2026 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області 
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючої судді – Кондус Л.А., при секретарі – Дєєвої Ю.С., за участю: позивача — ОСОБА_1 , відповідача — ОСОБА_2 , представника відповідача — ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ), представника третьої особи — Бірзул Т.В, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської селищної ради про позбавлення батьківських прав, - 

В С Т А Н О В И В : 
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №6, видане Володимирівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області. Син, ОСОБА_4 , перебуває на її утриманні і проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
З відповідачем шлюб було розірвано на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.05.2015, справа №195/627/15-ц.
Відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_4 , проте він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. 
Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не в повному обсязі надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не приймає участь у вихованні дитини. 
Не повний обсяг матеріальної допомоги на дитину полягає безпосередньо у неповній сплаті і невчасній сплаті аліментів. На додаткові витрати на дитину, а саме: на лікування, на освітні потреби відповідач допомогу не надає. 
Тому, відповідно до вищезазначеного позивач вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законний інтересів дитини, відповідача доцільно позбавити батьківських прав. 
Ухвалою суду від 29.01.2026 у справі було відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. 02.03.2026 позивачем подано відповідь на відзив (а.с.63-65). 
Відповідач та представник відповідача — ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ) в судовому засіданні заперечують проти позовних вимог. 
25.02.206 представником відповідача направлено до суду відзив на позовну заяву (а.с.34-39), в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, мотивуючи наступним. Тлумачення наведених положень ст. 164 СК свідчить, що ухилення від виконання батьківських обов`язків із виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, яке є наслідком іншого з батьків, не може бути підставою припинення сімейних зв`язків. 10.02.2026 відповідачем подана заява до Служби у справах дітей щодо призначення побачень з дитиною (№Б-67/0/10-26). Проживання батька окремо не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позивач використовує акт обстеження житлово-побутових умов від 12.12.2025 як доказ того, що син проживає з нею, а відповідач не приймає участі у вихованні дитини. Однак, відповідно до статті 141 СК України та практики ВС, факт проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, але й не є автоматичною підставою для позбавлення прав. Позивач посилається на довідку закладу освіти та протокол бесіди Служби у справах дітей як на доказ ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Однак зазначені документи підтверджують виключно факт відсутності безпосередніх контактів відповідача зі школою та дитиною у певний період часу. 
10.03.2026 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив (а.с.69-71).
Представник третьої особи — Бірзул Т.В. в судовому засіданні заперечує проти позовних вимог. 
У судовому засіданні було заслухано думку дитини, ОСОБА_4 , щодо позову, висловлюючи свою думку дитина заявила, що позов матері про позбавлення батьківських прав батька він підтримує, бо такий батько йому не потрібен.  
Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши сторони, представника відповідача, представника третьої особи та думку дитини ОСОБА_4 у судовому засіданні, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з такого.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.05.2015, справа №195/627/15-ц (а.с.18). 
Від шлюбу у сторін у справі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис №6, видане Володимирівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області (а.с.15). 
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.05.2013 батьками дитини ОСОБА_4 записані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . 
Син, ОСОБА_4 , перебуває на утриманні і проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов (а.с.16).
Виконавчий комітет Томаківської селищної ради направив до суду повідомлення від 24.03.2026 вих. № 719/2-26 (а.с.79), що під час розгляду питання надання висновку доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , сторони у справі дійшли згоди щодо надання терміну для налагодження стосунків батька з сином та визначено спосіб участі батька у вихованні сина, шляхом встановлення часів спілкування. 
28.05.2026 на виконання ухвали суду від 26.02.2026 Службою у справах дітей Томаківської селищної ради направлено рішення виконавчого комітету Томаківської селищної ради від 21.05.2026 №143 «Про затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 » (а.с.87-88) та Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Томаківської селищної ради про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.89-90).
Відповідно до статті 19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У постанові від 02 жовтня 2019 року в справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини».
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.  Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.
Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків..
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
При цьому суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, не надано.
Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Отже, відповідне рішення про позбавлення батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.
Відповідно до положень ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав, позивач ОСОБА_1 посилалась, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не приймає участі у його житті, не забезпечує необхідним утримання дитини, не спілкується з нею.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Суд не погоджується з обставинами, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків.
Дійсно, після розірвання шлюбу свої батьківські обов`язки відповідач поклав, в основному, на матір - позивачку, яка дбає про розвиток дитини, здоров`я, навчання та благополуччя вцілому. У відповідача, як зазначає позивач, наявна заборгованість щодо сплати аліментів, та на підтвердження нею додано розрахунок заборгованості по аліментам (ВП№52654697), станом на 24.12.2025, в сумі 3653,32 грн. (а.с.20). Разом з цим, відповідачем додано до матеріалів справи довідку про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, станом на 27.01.2026 (а.с.43). 
В той же час, згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2020 року у справі №420/1075/17 наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька / матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька / матері до надання їй належного утримання.
Отже, позивачем не доведено, що поведінка відповідача стосовно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин. 
Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, які б підтверджували умисне й систематичне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина. 
Не здобуто судом і підтвердження того, що позбавлення відповідача батьківських прав змінить життя дитини на краще.
При цьому, слід враховувати, що батьківські права засновані на спорідненості матері чи батька з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. А та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається позивачка, а батько дитини не спілкується, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не свідчить безумовно про те, що відповідач не бажає приймати участь в утриманні та вихованні дитини, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та втрати інтересу до участі у вихованні дитини, суд не вбачає наявності правових підстав для позбавлення його батьківських прав.
Відмовляючи в позові про позбавлення відповідача батьківських прав, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин суд в даній справі не встановив.
За таких обставин, суд доходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітнього сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивачка не довела, та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у задоволенні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина відмовити.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки, позивач була звільнена від сплати судового збору, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 9, 83, 229, 235, 247, 258-259, 265 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської селищної ради про позбавлення батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 — відмовити. 
Судові витрати по справі віднести на рахунок держави. 
Відомості про сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає (ВПО): АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання (ВПО): АДРЕСА_3 .
Третя особа — Служба у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської селищної ради адреса: с-ще Томаківка, вул. Лесі Українки, 17 Нікопольський район Дніпропетровської області, ЄДРПОУ 45959841.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.  
Повний текст рішення суду виготовлено 24.07.2026.

Суддя: | | Л. А. Кондус