ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 липня 2026 року
м. Київ
справа № 990/140/26
провадження № 11-209заі26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Губської О. А., 
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Ємця А. А., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Тітова М. Ю., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.,
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 квітня 2026 року у справі № 990/140/26 (судді Бившева Л. І., Юрченко В. П., Ханова Р. Ф., Хохуляк В. В., Тацій Л. В., Шарапа В. М.) за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 25 березня 2026 року про відмову у притягненні суддів Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності;
- зобов`язати ВРП здійснити новий розгляд дисциплінарної скарги ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.
2. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим, прийнятим з порушенням права на справедливий розгляд, містить численні фактичні помилки та ґрунтується на довільній оцінці доказів.
3. Позивака наголошує, що ВРП в оскаржуваному рішенні не надала належної оцінки висновкам дисциплінарного інспектора про наявність ознак у діях суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дисциплінарного проступку, не спростувала їх аргументовано, обмежившись загальними твердженнями.
Короткий зміст рішення суду, яке оскаржується
4.  Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 27 квітня 2026 року відмовив у відкритті провадження у цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки розгляд цього спору перебуває поза межами юрисдикції адміністративних судів та взагалі не підлягає розгляду судами. 
5. Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що умови і порядок оскарження актів, дій та бездіяльності ВРП та її Дисциплінарних палат у питаннях, які вирішуються під час дисциплінарного провадження щодо судді, зокрема в аспекті відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарної справи, чітко регламентовані у Законі України від 21 грудня 2016 року № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIІІ), який не передбачає судового контролю адміністративного суду.
Короткий зміст та обґрунтування апеляційної скарги
6. Позивачка подала апеляційну скаргу на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 квітня 2026 року, у якій просить скасувати зазначене судове рішення.
Також позивачка просить направити справу до Верховного Суду для продовження розгляду та відкриття провадження.
7. На обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, дійшовши помилкового висновку про те, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
8. На думку скаржниці, хоча вона не є учасником дисциплінарного провадження щодо судді у розумінні Закону № 1798-VIІІ, оскаржуване рішення Дисциплінарної палати ВРП містить негативні висновки щодо її поведінки, покладає на неї відповідальність за тривалість судового розгляду та містить оцінку обставин, пов`язаних зі смертю її чоловіка, чим безпосередньо зачіпає її права, честь, гідність, ділову репутацію, а також право на повагу до приватного і сімейного життя.
9. Скаржниця також стверджує, що під час дисциплінарного провадження ВРП допустила істотні порушення процедури, обмежила її можливість подавати докази, не надала належної оцінки матеріалам справи та безпідставно відхилила встановлені судами висновки, чим порушила принцип юридичної визначеності.
10. Крім того, вважає, що відсутність можливості оскаржити рішення ВРП, яке містить висновки щодо її поведінки, позбавляє її ефективного засобу юридичного захисту, гарантованого статтями 6, 8 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтями 8 і 55 Конституції України, а також суперечить принципу верховенства права. На її думку, суд першої інстанції неправильно витлумачив положення статей 51, 52 Закону № 1798-VIІІ, безпідставно поширивши встановлені ними обмеження на спір, предметом якого є захист її власних прав, а не перегляд результатів дисциплінарного провадження щодо суддів.
11. У зв`язку з цим скаржниця вважає, що спір має публічно-правовий характер, виник у зв`язку з рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо впливає на її права та інтереси, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Позиція інших учасників справи щодо апеляційної скарги
12. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому не погодився з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, а тому просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Зазначає, що спір стосується дисциплінарного провадження щодо суддів, учасником якого ОСОБА_1 не є, а тому не наділена правом на оскарження відповідного рішення. Вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення Закону № 1798-VIІІ та КАС України, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновку про відсутність підстав для відкриття провадження. Також посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо відсутності у заявника права оскаржувати рішення ВРП, ухвалені за результатами розгляду дисциплінарної скарги.
13. У запереченнях на відзив ОСОБА_1 зазначає, що ВРП неправильно визначає предмет спору, оскільки оскаржується не відмова у притягненні суддів до дисциплінарної відповідальності, а рішення, яке містить негативні висновки безпосередньо щодо неї та, на її думку, порушує її права, гарантовані Конституцією України і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначає, що відзив не містить спростування її доводів щодо втручання у право на повагу до приватного і сімейного життя, порушення права на ефективний засіб юридичного захисту та відсутності судового контролю за такими висновками. Також вважає, що наведена у відзиві практика Великої Палати Верховного Суду стосується інших правовідносин і не враховує особливостей цієї справи, а для правильного вирішення спору необхідним є дослідження матеріалів, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Рух апеляційної скарги
14. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 12 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 квітня 2026 рокузалишила без руху, ухвалою від 27 травня 2026 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 17 червня 2026 року призначила справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) за наявними у справі матеріалами.
15. Крім того, 11 червня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала до Великої Палати Верховного Суду клопотання про витребування доказів, у якому просить витребувати у ВРП матеріали дисциплінарного провадження, за результатами якого ухвалено рішення від 25 березня 2026 року, а також із Бориспільського міськрайонного суду Київської області матеріали цивільних справ № 359/3092/19 та № 359/9412/19. Клопотання мотивоване тим, що зазначені матеріали є необхідними для перевірки доводів апеляційної скарги щодо змісту оскаржуваного рішення, встановлення того, чи містить воно висновки, які безпосередньо зачіпають її права та законні інтереси, а також для перевірки правильності висновку суду першої інстанції про відсутність предмета судового захисту. Позивачка також зазначає, що не має можливості самостійно отримати відповідні матеріали, а в суді першої інстанції була позбавлена можливості заявити таке клопотання у зв`язку з відмовою у відкритті провадження.
Позиція Великої Палати Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
16. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд керується статтями 169-171 КАС України. Крім виконання формальних вимог до позовної заяви, суд має оцінити, чи належить спір розглядати за правилами адміністративного судочинства. Ця оцінка складається з послідовних відповідей на запитання: чи наявний юридичний спір відповідно до статті 124 Конституції України; чи є він публічно-правовим (тобто виник з публічно-правових, а не приватноправових відносин); чи поширюється на цей публічно-правовий спір юрисдикція адміністративних судів (тобто спір не віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України (далі - КСУ) та чи не має вирішуватись у порядку кримінального судочинства відповідно до частини другої статті 19 КАС України).
17. За змістом частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
18. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
19. Пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
20. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (частина перша статті 5 КАС України).
21. На підставі пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
22. Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів ВРП, щодо питань обрання (призначення) на посади членів ВРП, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
23. Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП визначені у статті 266 КАС України.
24. Відповідно до частини першої статті 266 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів; 3) законності актів ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів; 4) законності рішень ВРП, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат; 5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
25. Згідно із частиною сьомою статті 266 КАС України на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом.
26. Частиною першою статті 107 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) передбачено, що право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа.
27. Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення відповідача, 28грудня 2021 року ОСОБА_1 реалізувала своє право на звернення до ВРП зі скаргою на суддів, у якій навела факти, що свідчили, на її думку, про вчинення ними дисциплінарних проступків.
28. Отже, ОСОБА_1 , вважаючи, що в діях суддів наявні ознаки порушення, реалізувала своє право на подання дисциплінарної скарги, передбачене частиною першою статті 107 Закону № 1402-VІІІ.
29. Відповідно до статті 108 Закону № 1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.
30. Згідно із частиною другою статті 42 Закону № 1798-VIII дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП.
31. Відповідно до частини третьої статті 42 Закону № 1798-VIII дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення матеріалів, що мають ознаки вчинення суддею дисциплінарного проступку, та прийняття рішення про відкриття дисциплінарної справи або відмову у її відкритті; 2) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
32. За частиною другою статті 50 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.
33. Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 Закону № 1798-VIII.
34. Частиною першою статті 51 Закону № 1798-VIII визначено, що право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення.
Скаржник має право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження.
35. Відповідно до частини третьої статті 51 Закону № 1798-VIII скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до ВРП.
36. Отже, рішення Дисциплінарної палати ВРП не може бути самостійним предметом судового розгляду.
37. Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП, 25 березня 2026 року Третя Дисциплінарна палата ВРП за результатами розгляду дисциплінарної справи, відкритої за скаргою ОСОБА_1 стосовно суддів Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2., ОСОБА_3 , відмовила у притягненні до дисциплінарної відповідальності суддів Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та припинила дисциплінарне провадження щодо них.
У резолютивній частині цього рішення зазначено, що воно може бути оскаржене до ВРП в порядку і строки, встановлені статтею 51 Закону № 1798-VIII.
При цьому в мотивувальній частині рішення також вказано, що у засіданні Третьої Дисциплінарної палати ВРП 25 березня 2026 року всі члени Третьої Дисциплінарної палати ВРП одноголосно ухвалили рішення не надавати скаржниці ОСОБА_1 дозволу на оскарження рішення дисциплінарного органу, ухваленого за результатами розгляду дисциплінарної справи стосовно суддів Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2 , ОСОБА_3
38. Велика Палата Верховного Суду враховує свою усталену практику в подібних справах та наголошує, що у спірних правовідносинах ОСОБА_1 не є безпосереднім учасником правовідносин, які виникли у зв`язку з вирішенням питання про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності. Оцінювати дії суддів при виконанні посадових обов`язків має право виключно ВРП, рішення останньої щодо відмови у притягненні суддів до дисциплінарної відповідальності створюють юридичні наслідки для таких суддів, а не для скаржника. Тому правом на оскарження рішень / дій ВРП, її органів, що здійснюють дисциплінарне провадження, наділені лише суб`єкти цього провадження в порядку, передбаченому законом.
39. Отже, оскаржуване рішення Дисциплінарної палати ВРП не створює для ОСОБА_1 жодних прав та/чи обов`язків, хоч його і прийнято у зв`язку зі зверненням останньої.
40. КСУ, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
41. У параграфі 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
42. Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами, які не підлягають розгляду в судах у силу закону, та про необхідність відмови у відкритті провадження у цій справі.
43. Оскільки скаржниця звернулася до суду з вимогами, які не підлягають розгляду судах, тому доводи апеляційної скарги, якими ОСОБА_1 обґрунтовує протиправність оскаржуваної ухвали ВРП, не перебувають у межах оцінки суду.
44. Також з огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду щодо тлумачення поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства», Велика Палата Верховного Суду погоджується з судом першої інстанції про те, що спір, за вирішенням якого звернулася ОСОБА_1 , перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду, тому відсутні підстави для роз`яснення позивачеві, до суду якої юрисдикції належить вирішення цього спору.
45. Стосовно клопотання позивачки про витребування доказів, то воно не підлягає задоволенню, оскільки в цьому випадку розгляд справи по суті не здійснюється.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
46. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
47. Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
48. Отже, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у ньому висновків, то апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 241-243, 266, 308, 311, 312, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 квітня 2026 року у справі № 990/140/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О. А. Губська 
Судді: | О. О. Банасько О. Л. Булейко А. А. Ємець В. В. Король О. В. Кривенда М. В. Мазур Н. М. Мартинюк К. М. Пільков | | С. О. Погрібний Т. Г. Стрелець О. В. Ступак М. Ю. Тітов І. В. Ткач О. С. Ткачук В. Ю. Уркевич