ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/1462/25
Номер провадження 22-ц/818/1013/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Візіра О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Грюка Владислава Вікторовича на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2025 року в складі судді Агапова Р.О. по справі № 638/1462/25 за позовом керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Борівської селищної територіальної громади в особі Борівської селищної ради, Борівської селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області до ОСОБА_1 , Сільськогосподарського виробничого кооперативу агрофірми «Солоненське», треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання договору недійсним та витребування майна,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року керівник Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Борівської селищної територіальної громади в особі Борівської селищної ради, Борівської селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Сільськогосподарського виробничого кооперативу агрофірми «Солоненське», треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання договору недійсним та витребування майна.
Позовна заява мотивована тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 01 серпня 2017 року №14151-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 6321882700:03:000:0288 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лиманської Другої сільської ради Дворічанського району Харківської області. Право власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 серпня 2017 року.
У подальшому на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 14 вересня 2017 року № 16485-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» ОСОБА_2 передано у власність другу земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га, кадастровий номер 6321081000:01:000:0261, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Вищесолоненської сільської ради Борівського (на цей час Ізюмського) району Харківської області. Право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 жовтня 2017 року.
23 листопада 2017 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу відчужено земельну ділянку з кадастровим номером 6321081000:01:000:0261 на користь ОСОБА_3 , якою передано її в оренду Сільськогосподарському виробничому кооперативу агрофірмі «Солоненське» на 25 років за договором оренди від 01 березня 2018 року, що зареєстрований 23 березня 2018 року.
Після смерті ОСОБА_3 вказану земельну ділянку за законом успадкувала відповідачка ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину №1483 від 05 липня 2024 року.
Вказав, що ОСОБА_2 на час отримання спірної земельної ділянки вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, при зверненні до уповноваженого органу не повідомила, що вже скористалася своїм правом на безоплатну приватизацію, що є порушенням закону. 
Отже, спірна земельна ділянка вибула із державної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_2 права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника, без достатньої правової підстави, що є підставою для її витребування у відповідачки.
У зв`язку з набранням чинності 27 травня 2021 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ, земельна ділянка з кадастровим номером 6321081000:01:000:0261 є комунальною власністю Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, яка позбавлена можливості володіти і розпоряджатися нею, у тому числі отримати дохід.
Оскільки земельна ділянка вибула з власності держави незаконно, ОСОБА_2 у встановленому законом порядку права власності на неї не набула, а отже і не могла надалі відчужувати її, у подальшому всі правочини також не могли вчинятися, тому вищевказаний договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 (правонаступницею якої є ОСОБА_1 ) та СВК Агрофірма «Солоненське», є недійсним з моменту його укладення. Витребування спірної ділянки тільки від її теперішнього власника ОСОБА_1 не призведе до поновлення прав територіальної громади, оскільки перехід права власності за рішенням суду автоматично не припиняє договору оренди та, тим більше, не зобов`язує орендаря повернути об`єкт оренди його законному власнику. Отже, договір оренди землі від 01 березня 2018 року, укладений між СВК Агрофірма «Солоненське» та ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , має бути визнаний недійсним.
Просив:
витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області в особі Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 6321081000:01:000:0261, розташовану за межами населених пунктів на території колишньої Вищесолоненської сільської ради Борівського району Харківської області (наразі - Борівської селищної територіальної громади);
визнати недійсним договір оренди землі б/н щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6321081000:01:000:0261, укладений 01 березня 2018 року між ОСОБА_3 , правонаступник якої ОСОБА_1 , та СВК а/ф «Солоненське», що зареєстрований 23 березня 2018 року державним реєстратором Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області (номер запису про інше речове право 25503118);
вирішити питання щодо судових витрат.
ГУ Держгеокадастру у Харківській області та Борівська селищна рада надали письмові пояснення, в яких просили позов прокурора задовольнити, посилаючись на порушення при здійсненні ОСОБА_2 приватизації спірної земельної ділянки вимог законодавства, яке забороняє повторне отримання безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства (понад норми безоплатної приватизації, встановлені ЗК України).
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2025 року позовні вимоги керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Борівської селищної територіальної громади в особі Борівської селищної ради, Борівської селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області - задоволено частково. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області в особі Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 6321081000:01:000:0261, розташовану за межами населених пунктів на території колишньої Вищесолоненської сільської ради Борівського району Харківської області (наразі - Борівської селищної територіальної громади). В іншій частині – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , Сільськогосподарського виробничого кооперативу агрофірми «Солоненське» на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір за подання позовної заяви у сумі 4 844,80 грн, по 2 422,40 грн з кожного, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у сумі 1 211,20 грн, по 605,60 грн з кожного.
Заочне рішення суду мотивовано тим, що спірна земельна ділянка вибула із земель сільськогосподарського призначення державної власності внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію земельної ділянки одного виду використання, тому підлягає витребуванню у відповідачки як її володільця. У частині визнання договору оренди спірної земельної ділянки недійсним відмовлено, оскільки майно підлягає витребуванню у останнього набувача без необхідності визнання недійсним останніх правочинів щодо такого майна. При цьому витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна. Суд послався на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 672/386/20.
На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 06 жовтня 2025 року заступник керівника Харківської обласної прокуратури Грюк В.В. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову прокурора, в іншій частині судове рішення залишити без змін; судові витрати у справі покласти на відповідачів. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 з порушенням вимог закону, тож вона фактично не набула права власності на дану земельну ділянку, а отже і не могла у подальшому відчужувати її на підставі будь-яких цивільно-правових правочинів, зокрема продати її ОСОБА_3 . У зв`язку з цим договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ) та СВК Агрофірма «Солоненське», є недійсним з моменту його укладення. Крім того, згідно законодавства, чинного на момент укладення спірного договору оренди землі, діяв спеціальний порядок передачі в оренду земельних ділянок комунальної та державної власності. Спірна земельна ділянка на момент укладення договору оренди фактично залишалася у державній власності, а у подальшому перейшла в комунальну власність в силу вимог закону. Отже, саме відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування на підставі рішення, ухваленого у встановленому законом порядку, був уповноваженим на укладання договорів, зокрема, щодо передачі у користування земельної ділянки. Спірний договір оренди землі укладений, по-перше, особою, яка не мала права нею розпоряджатися, по-друге, з порушенням встановленого законом порядку. Договір оренди земельної ділянки суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, спрямований на незаконне заволодіння майном держави в особі територіальної громади. Таким чином, оскільки земельна ділянка вибула з власності територіальної громади незаконно, за висновками суду першої інстанції підлягає витребуванню у комунальну власність територіальної громади Борівської селищної ради, то укладений договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Витребування спірної ділянки тільки від її теперішнього власника ОСОБА_1 , без визнання недійсним укладеного щодо неї договору оренди, не призведе до поновлення прав територіальної громади, оскільки перехід права власності за рішенням суду автоматично не припиняє договору оренди та, тим більше, не зобов`язує орендаря повернути об`єкт оренди його законному власнику.
Відзивів на апеляційну скаргу подано не було.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
04 листопада 2025 року від Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області надійшли письмові пояснення, в яких вона просила задовольнити апеляційну скаргу. Вказала, що приватизація спірної земельної ділянки відбулась з порушенням вимог закону, ОСОБА_1 не її є належним власником, а право оренди є похідним від права власності, відповідно, є підстави для виконання недійсним договору оренди землі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Грюка В.В. слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 01 серпня 2017 року №14151-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 6321882700:03:000:0288 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лиманської Другої сільської ради Дворічанського району Харківської області (а.с. 14).
Право власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 серпня 2017 року (а.с. 15).
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 14 вересня 2017 року № 16485-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га (кадастровий номер 6321081000:01:000:0261) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Вищесолоненської сільської ради Борівського (на цей час Ізюмського) району Харківської області (а.с. 16).
Право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 жовтня 2017 року (а.с. 17 зворот)
23 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,0000 га, з кадастровим номером 6321081000:01:000:0261, на підставі якого право власності на неї зареєстровано за ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 17-19).
01 березня 2018 року між ОСОБА_3 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом Агрофірма «Солоненське» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6321081000:01:000:0261 площею 2,0000 га строком на 25 років з моменту реєстрації права оренди в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с. 19 зворот - 22).
Право оренди земельної ділянки зареєстровано за орендарем СВК АФ «Солоненське» 23 березня 2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 17 зворот).
Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її сина ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказану земельну ділянку за законом успадкувала ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину №1483 від 05 липня 2024 року (а.с. 22 зворот).
Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 05 липня 2024 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформацією з Державного земельного кадастру (а.с. 17, 28-29).
Заочне рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Згідно з приписами статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно з частиною першою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
У статті 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 ЗК України).
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Положеннями частини першої статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).
Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно з частиною першою статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як встановлено судом, спірна земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером 6321081000:01:000:0261, розташована за межами населених пунктів на території колишньої Вищесолоненської сільської ради Борівського району Харківської області (наразі - Борівської селищної територіальної громади) вибула із власності держави внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію земельної ділянки одного виду використання, тобто поза волею власника, а тому вона підлягає витребуванню від останнього володільця - ОСОБА_1 на користь Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області в особі Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області.
Судове рішення в частині вимог про витребування спірної земельної ділянки в апеляційному порядку не оскаржується.
Водночас, оскільки ОСОБА_2 внаслідок вчинених нею порушень вимог закону не набула необхідного обсягу правомочностей власника щодо реалізації права власності на спірну земельну ділянку відповідно до вимог статті 317 ЦК України, зокрема, правомочності щодо продажу її іншим особам, то не набула таких правомочностей щодо передачі у користування іншим особам земельної ділянки і покупець зазначеної земельної ділянки – ОСОБА_3 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 , а тому укладений нею з СВК Агрофірма «Солоненське» договір оренди спірної земельної ділянки від 01 березня 2018 року підлягає визнанню недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України, як такий, що укладений особою, яка не мала права розпоряджатися предметом оренди та суперечить актам цивільного законодавства.
Аналогічного висновку у подібному спорі дійшов Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 317/173/24, провадження № 61-6351св25.
Щодо застосованої судом першої інстанції позиції, яка викладена Верховним Судом у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 672/386/20, то колегія суддів вважає, що вона не є релевантною у даній справі, оскільки у справі № 672/386/20 прокурор звернувся до суду з вимогою про витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння її власника та землекористувача (орендаря). У справі № 672/386/20 питання належності такого способу захисту як визнання недійсним договору оренди землі не було предметом розгляду суду. 
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди.
Відповідно до статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення у відповідній частині.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовну вимогу про визнання договору оренди недійсним.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При поданні позову прокурором сплачено судовий збір в розмірі 4844,80 грн (а.с 31 зворот), який у повному обсязі стягнутий судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
За подачу апеляційної скарги прокурором сплачено 3633,60 грн (а.с. 178). Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з відповідачів на користь Харківської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн у рівних частках, по 1816,80 грн з кожного.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Грюка Владислава Вікторовича задовольнити.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2025 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Борівської селищної територіальної громади в особі Борівської селищної ради, Борівської селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області до ОСОБА_1 , Сільськогосподарського виробничого кооперативу агрофірми «Солоненське», треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання договору недійсним та витребування майна - задовольнити.
Визнати недійсним договір оренди землі б/н щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6321081000:01:000:0261, укладений 01 березня 2018 року між ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , та Сільськогосподарським виробничим кооперативом Агрофірма «Солоненське», що зареєстрований 23 березня 2018 року державним реєстратором Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області (номер запису про інше речове право 25503118).
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), Сільськогосподарського виробничого кооперативу агрофірми «Солоненське» (ЄДРПОУ 0070843, адреса: вул. Молодіжна, 76, с. Вище Солоне, Ізюмський район, Харківська область) на користь Харківської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910108, адреса: вул. Б. Хмельницького, 4, м. Харків) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн у рівних частках, по 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 липня 2026 року

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.Ю. Тичкова 

В.Б. Яцина