Єдиний унікальний номер 727/6982/26 
Номер провадження 2/725/1625/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2026 Чернівецький районний суд міста Чернівців в складі:
головуючого судді Стоцька Л. А. 
за участі секретаря - Крупко Т. В.
представника позивача ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон,-
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.
В уточнення позовних вимог, позивачка просила надати дозвіл на виїзди доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України без згоди та дозволу батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі матері ОСОБА_3 для оздоровлення та відпочинку в Канаді у такі періоди:
з 15.08.2026 року по 05.09.2026 року (згідно з програмою туру «Вся Канада - від океану до океану»);
з 21.12.2026 року по 03.01.2027 року (згідно з програмою туру «Атлантична Канада»):
з 15.06.2027 року по 14.08.2027 року (згідно з програмою перебування в англомовному таборі « Global Village English Centers » за підлітковою програмою - Teen Activity Program ).
Вимоги позову обгрунтовує тим, що вона та відповідач по справі є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Шлюб з батьком дитини ОСОБА_5 розірвано на підставі рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців 04.11.2024 року, а дитину залишено проживати з матір`ю.
Вказувала, що донька в осінньо- зимовий період 2025-2026 років хворіла на гострі респіраторні захворювання з відповідними ускладненнями. Лікарем рекомендовано проходження додаткових медичних процедур, оздоровлення та реабілітація в сприятливій кліматичній зоні в період клінічної ремісії, у зв`язку із чим звернулась до туроператора, яка запропонувала програму відпочинку та оздоровлення доньки в Канаді.
Відповідач на її прохання надати нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері відмовився. 
Таким чином, відповідач не лише ухиляється від надання згоди, а й фактично висловив пряму відмову, яка не грунтується на інтересах дитини.
Представник позивача вимоги позову в частині надання дозволу в періоди з 21.12.2026 року по 03.01.2027 року (згідно з програмою туру «Атлантична Канада»); з 15.06.2027 року по 14.08.2027 року (згідно з програмою перебування в англомовному таборі «Global Village English Centers» за підлітковою програмою - Teen Activity Program) просив задовольнити, вимоги за період з 15.08.2026 року по 05.09.2026 року (згідно з програмою туру «Вся Канада - від океану до океану»)просив залишити без розгляду, вказуючи на те, що вказаний період не є актуальним.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що його колишня дружина одружилась вдруге з громадянином Канади і має намір вивезти доньку за кордон на постійне проживання. Вказував, що відвозив дитину на літо до батьків в село на р. Дністер, виїжджати за кордон не може, тому забезпечити відпочинок на морі не має змоги. 
Третя особа - представник Служби у справах дітей Чернівецької міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, вирішення вимог позову залишив на розсуд суду.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони - перебували у шлюбі, який був зареєстрований 07.11.2011 року та розірваний на підставі рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців 04.11.2024 року (а.с.14-15).
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.11).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9,12).
Як зазначає позивач вона зверталась до відповідача, з проханням надати дозвіл на виїзд дочки ОСОБА_5 за кордон, однак останній в добровільному порядку такого дозволу не надав.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9 Конвенції про права дитини).
За правилами статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
Так, рішенням у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
14 липня 2016 року внесено зміни до Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, з нього вилучено норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.
З цього часу законодавчим актом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Водночас, за змістом ст. 124 Конституції України та ст. 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 року N 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється:
- за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;
- без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Отже, тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини.
Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.
Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18).
Визначаючи, чи відповідає найкращим інтересам дитини дозвіл на виїзд дочки сторін за кордон без згоди батька у супроводі матері, суд враховує, що на даний час, в період дії воєнного стану в Україні, єдиною особою, яка має можливість забезпечити дитині виїзд за кордон, є мати, оскільки в силу законодавчих обмежень, батько обмежений у можливості виїзду за кордон.
При цьому, суд зауважує, що позивач не була позбавлена можливості самовільно, без відома та згоди батька, вивезти дитину за кордон, пославшись на норму п. 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.95 N 57, якою дозволено виїзд дитини за кордон з одним із батьків та без згоди другого з батьків, однак, цього не зробила, намагаючись отримати дозвіл батька на виїзд дитини у законний спосіб та врегулювати це питання правовим шляхом.
З огляду на викладене, суд вважає, що виїзд неповнолітньої дочки до Канади відповідатимуть якнайкращим інтересам дитини, яка проживає разом з матір`ю, водночас, не порушать прав батька на спілкування з дитиною та участь у її вихованні.
Судом взято до уваги, що норма п. 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.95 N 57, якою дозволено виїзд дитини за кордон з одним із батьків та без згоди другого з батьків, поширюється виключно на період воєнного стану, що стає фактором невизначеності під час планування подорожі. Крім того, як зазначив представник позивача при в`їзді до країни Сполученого Королівства Великої Британії відповідні державні органи вимагають надати дозвіл батька виїзд малолітньої дитини.
З урахуванням віку дитини (13 років), суд погоджується з доводами позивача про те, що відмова у перетині державного кордону через відсутність згоди батька дитини, є небажаною для дитини обставиною, крім того, така відмова матиме негативні наслідки для матеріального і морального стану позивача, і в підсумку - також для самої дитини.
Таким чином, враховуючи викладені обставини, принцип справедливості та розумності, виходячи, у першу чергу, з принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, з метою забезпечення її гармонійного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, враховуючи відсутність згоди батька щодо виїзду дитини за кордон, суд вважає за можливе позов задовольнити та надати дозвіл на багаторазові виїзди дитини за кордон без згоди батька у супроводі її матері. 
Разом з тим, визначаючи початок строку перебування дитини за кордоном, суд враховує, що законом не передбачено надання дозволу судом на виїзд дитини за кордон на період часу, що минув до постановлення відповідного рішення, а тому суд вважає за необхідне залишити без розгляду вимоги про надання ОСОБА_3 , дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки  ОСОБА_4 , за межі України без згоди та дозволу батька дитини ОСОБА_2 , у супроводі матері ОСОБА_3 для оздоровлення та відпочинку в Канаді у період з 15.08.2026 року по 05.09.2026 року (згідно з програмою туру «Вся Канада - від океану до океану»).
Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 1332,20 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13,76,77-80,81, 82, 89,141, 263-265, ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позов - задовольнити.
Надати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України без згоди та дозволу батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі матері ОСОБА_3 для оздоровлення та відпочинку в Канаді у такі періоди - з 21.12.2026 року по 03.01.2027 року (згідно з програмою туру «Атлантична Канада»); з 15.06.2027 року по 14.08.2027 року (згідно з програмою перебування в англомовному таборі « Global Village English Centers » за підлітковою програмою - Teen Activity Program).
Вимоги про надання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України без згоди та дозволу батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі матері ОСОБА_3 для оздоровлення та відпочинку в Канаді у період з 15.08.2026 року по 05.09.2026 року (згідно з програмою туру «Вся Канада - від океану до океану») - залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір 1331,20 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців      Стоцька Л. А.