Справа № 643/19523/26
Провадження № 2-о/643/464/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2026   м. Харків
Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді – Тимош О. М.,
присяжних – Паніщевої І. Є., Коскіної Ю. О., 
за участю секретаря судового засідання – Кизим К. В.,
за участю:
прокурора – Глієвої О. І.,
представника заявника лікаря-психіатра ОСОБА_1 ,
адвоката – Найдьонової О. Г.,
особи, відносно якої розглядається заява – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові заяву в. о. медичного директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» Мангубі Вадима Олександровича, про застосування примусової госпіталізації у психічний стаціонар стосовно ОСОБА_2 , 

в с т а н о в и в :

Представник комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова із заявою про застосування примусової госпіталізації стосовно  ОСОБА_2 на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».
Заява обґрунтована тим, що 08.09.2026 о 16 годині 09 хвилин в КПН ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» був госпіталізований  ОСОБА_2 на підставі направлення на госпіталізацію лікаря (фельдшера) ОСОБА_3 . Після особистого огляду особи було зроблено висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження і лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації  ОСОБА_2 є відомості про його поведінку ОСОБА_2 був оглянутий лікарем-психіатром ОСОБА_4 у прийомному відділенні о 16 годині 40 хвилин 08.09.2026, яка підтвердила висновок про необхідність госпіталізації. 09.09.2026 о 10 годині 00 хвилин  ОСОБА_2 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» у складі медичного в.о. медичного директора ОСОБА_5 , заввідділення ОСОБА_1 та лікаря-психіатра ОСОБА_1 . Комісія лікарів дійшла висновку, що  ОСОБА_2 страждає на тяжкий психічний розлад в формі шизоафективного розладу, змішаного типу, внаслідок захворювання становить безпосередню небезпеку для себе і оточуючих та обстеження і лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, від якого  ОСОБА_2 відмовився.
У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр ОСОБА_1 пояснив про обставини, викладені у заяві комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» та зазначив, що ОСОБА_2 відмовлявся від їжі, проявив агресію до матері та сусідів, внаслідок чого були викликані працівники поліції, які викликали швидку. Лікар пояснив, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2-ої групи безстроково по психічному захворюванню, неодноразово проходив лікування у психіатричній лікарні. У ОСОБА_6 відсутній критика до хвороби, ліки не приймає та потребує тривалого лікування, добровільної згоди на яке не надає, тому звертаються із заявою про застосування примусової госпіталізації до ОСОБА_2 .
Прокурор у судовому засіданні заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримала та просила її задовольнити.
Особа, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару, ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що дійсно проявляв агресію, оскільки мама його звинуватила в тому, що він вчинив крадіжку у бабусі, він готувався до суду, нічого не їв, оскільки не хотів нікого бачити. Матері казав, що хоче помститися особам, які вважали його винним у вчинені злочину
Адвокат в судовому засіданні просила прийняти рішення в найкращих інтересах її клієнта.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до рапорта працівника поліції 08.09.2026 під час відпрацювання виклику за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено ОСОБА_2 , який поводив себе дивно, ніс нісенітницю, повідомляв про речі, які не відбувалися, агресивно себе поводив щодо працівників БШМД 101 (а.с.11).
Відповідно до супровідного листка №2254/204 КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та талону до нього 08.09.2026 о 15 годині 29 хвилин ОСОБА_2 був доставлений з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з попереднім діагнозом шизофренія параноїдальна (а.с.10).
Із запису лікаря приймального відділення від 09.09.2026 вбачається, що скарги пацієнт висловив на безсоння,, що «…роками доводив, що він не крав бабусині ордена… готувався до тюрми». Госпіталізація до ОКПЛ №2 повторна, страждає на шифоафективний розлад. Погіршення психічного стану відзначається протягом останніх шести місяців: почав відмовлятися від їжі на гігієнічних процедур, пояснюючи це тим, що готується до тюрми. Хворий має ІІ групу інвалідності. Занурений у хворобливі переживання, метушливий, внутрішньо напружений, емоційно не стійкий. Хворий на госпіталізацію не надав добровільну згоду. Діагноз при госпіталізації: F25.2 Шизоафективний розлад, змішаний тип (а.с.9).
Відповідно до акту психіатричного огляду від 09 вересня 2026 року ОСОБА_2 встановлений діагноз – шизоафективний розлад, змішаний тип. Доступний контакту формально. Частково дізорієнтований в часі. Під час огляду висловлює маячні ідеї отруєння, переслідування у бік матері. У відділенні відмовився від їжі, мовляв : «отруять». Мислення уповільнене із зісковзуванням, паралогічне. На запитання відповідає не по суті, раціоналізує свою поведінку вдома. Астенізований. Критика до хвороби відсутня. Комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_2 потребує застосування примусової госпіталізації в умовах психіатричного стаціонару згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». (а.с.6-7)
Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Підпунктом «е» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом.
Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.
Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07).
У параграфі 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи – наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи.
З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до ст. 14 – 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом.
Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:
вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або
неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.
Згідно вимог ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.
У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.
До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад – розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.
Згідно ч.2 – 5 ст.27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.
При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом.
Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону.
Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.
У заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку зазначено, що у ОСОБА_2 наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, його обстеження і лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару.
Оскільки хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, згоду на лікування не давав, йому рекомендовано примусову госпіталізацію в психіатричний стаціонар згідно із ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу».
Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що компетентною комісією лікарів-психіатрів у ОСОБА_2 виявлено важкий психічний розлад шизоафективний розлад, змішаний тип, а також встановлення фактів про те, що хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, пояснень лікаря, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, така госпіталізація є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву представника комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», слід задовольнити.
Судові витрати розподілу не підлягають. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 263, 265, 273, 293, 294, 341, 342, 430 ЦПК України, Законом України «Про психіатричну допомогу», – 

у х в а л и в :

Заяву в. о. медичного директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» Мангубі Вадима Олександровича, про застосування примусової госпіталізації у психічний стаціонар стосовно ОСОБА_2 без його згоди – задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_2 примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3».
Рішення підлягає негайному виконанню.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду. 
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Заявник - комунальне некомерційне підприємств Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», код ЄДРПОУ № 02003675, місцезнаходження: м. Харків, вул.Академіка Павлова, 46.
Особа, у відношенні якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги у примусовому порядку – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя          О. М. Тимош

Присяжні        І. Є. Паніщева

Ю. О.Коскіна