Справа № 357/17023/25
Провадження № 2/357/1714/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Бебешко М. М. ,
при секретарі - Примак А. М.,
За участі: 
представника позивача Махаринського Г.В., 
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

21 жовтня 2025 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 14 2025 року було відібрано від матері та поміщено до сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_3 .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2025 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.
22 жовтня 2025 року судом отримано відомості з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28 листопада 2025 року. Вказаною ухвалою суду зобов`язано службу у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області надати суду висновок щодо розв`язання спору та забезпечення участі в судовому засіданні малолітніх дітей відповідачки, що з`ясування думки останньої щодо вирішення спору, в присутності практичного психолога,
Через неявку відповідача в підготовче засідання, призначене судом на 28 листопада 2025 року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 03 лютого 2026 року.
В підготовче засідання 03 лютого 2026 року відповідач повторно не з`явилася, про день, час та місце проведення останнього повідомлена судом своєчасно.
03 лютого 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті. Також надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до справи і про виклик свідків.
Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 березня 2026 року.
Через неявку учасників справи, підготовче засідання, призначене на 24 березня 2026 року, відкладено та потворно призначено на 23 квітня 2026 року.
Через перебування головуючого на лікарняному, справу знято з розгляду 23 квітня 2026 року та повторно призначено на 14 травня 2026 року.
В судовому засіданні 14 травня 2026 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.
В судовому засіданні 14 травня 2026 року відповідач ОСОБА_1 заперечила проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити в задоволенні позову. Додатково пояснила суду, що вона раніше вживала алкогольні напої, але не хоче, щоб її позбавили батьківських прав. В холодну пору року вона хворіла на ГРВІ та не відвідувала дитину. Коли погода стала теплою, вона майже щодня гуляє з дитиною. На разі вона робить ремонтні роботи у квартирі та після їх закінчення плану дитину повернути до себе. Вона лікувалася від залежності від алкоголю 10 днів у Білоцерківській лікарні 4, про там не було дієвого лікування. Після цього вона проходила лікування у приватній клініці у місті Києві з 05 квітня 2026 року по 11 квітня 2026 року. Після лікування вона стала спокійною, перестала вживати алкогольні напої. Наразі вона вживає ліки від алкоголю. Крім цього в лікарні у місті Києві її хірург зашив ампулу під шкіру і вона перестала вживати алкоголь.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка 14 травня 2026 року ОСОБА_3 показала суду, що з 17 жовтня 2025 року у неї на вихованні знаходиться дівчинка відповідачки, яку забрали з лікарні та передали їй представники служби у справах дітей. Мати дитини майже щодня телефонувала, хвилювалася за дитину, купувала суміш для харчування, памперси. Вони часто зустрічалися на вулиці. Мати не уникала зустрічей з дитиною, часто телефонувала по відео зв`язку та просила показати дитину. Рініше у матері трусилися руки і вона боялася взяти дитину на руки. На даний час мати не боїться взяти дитину на руки. Свідок думає, що мати справиться з вихованням дитини. Після лікування матері, вона щодня зустрічається з дитиною. На даний час ОСОБА_4 робить ремонт у своїй квартирі. Чоловік ОСОБА_4 , з її слів, служить у Збройних Силах України. ОСОБА_4 купує дитині банани, сирочки і суміші. Чоловік ОСОБА_4 , коли був у відпустці, один раз приходив відвідувати свою дитину.
За клопотанням представника позивача, в судовому засіданні 14 травня 2026 року оголошено перерву до 27 липня 2026 року для виклику в судове засідання інших свідків.
В судовому засіданні 27 липня 2026 року допитано в якості свідка ОСОБА_5 , яка показала суду, що вона є сусідкою відповідачки. Відповідачку вона бачила тричі, перший раз остання прийшла до неї додому, і будучи випившою, просила не шуміти. Другого разу, 07 жовтня 2025 року вона почула як старший син відповідачки голосно стукав до квартири останньої. Вона підійшовши до даної квартири побачила як відповідачки вийшов з дитиною на руках та перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Свідок забрала дитину, зробила для неї суміш і дитина перебувала у неї до 20 години. О 20 годині вона віддала дитину відповідачці та передала їй в пляшечці суміш для годування дитини. Наступного ранку вона знову побачила відповідачку в стані алкогольного сп`яніння та виявила, що дитину не погодували з пляшечки із сумішшю. Вона за сусідом викликали швидку медичну допомогу та дитину забрали до лікарні. Близько двох місяців вона не бачить відповідачку, одного разу в кінці травня 2026 року вона бачила останню з дитиною в супермаркеті АТБ.
В судовому засіданні 27 липня 2026 року допитано в якості свідка ОСОБА_6 , яка показала суду, що вона є сусідкою відповідачки. Відповідачку знає давно. Вона проживає з чоловіком ОСОБА_7 і вони зловживають алкогольними напоями. ОСОБА_8 погано відносився до першої дитини відповідачки від першого шлюбу, заставляв його курити та вживати пиво. Друга дитина у відповідачки народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і після народження перебувала у дитячій лікарні. Сусідка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 погодували дитину відповідачки і приготувала суміш на ранок для дитини, проте зі слів останньої, ОСОБА_4 впустила дитину та не погодувала її. 08 жовтня 2025 року сусіди викликали швидку допомогу та дитину забрали до лікарні. На даний час відповідачка зі своїм чоловіком ОСОБА_8 зранку приїжджають на таксі до будинку і відразу їдуть назад. Вони постійно випивші і ведуть себе незвично. На прохання ОСОБА_8 , чоловік свідка возив останнього до магазину на таксі, коли ОСОБА_8 купував спиртні напої.
В судовому засіданні 27 липня 2026 року за клопотанням представника позивача було повторно допитано в якості свідка ОСОБА_3 , яка показала суду, що починаючи з 30 травня 2026 року мати дитини перестала відвідувати дитину. Лише на початку липня вона зателефонувала та зустрілася з дитиною у парку. Від відповідачки відчувався запах алкоголю. Зі слів відповідачки , її чоловік та батько ОСОБА_10 будучи у Збройних Силах України, після 14 травня 2026 року пішов у СЗЧ. Батько дитини одного разу зателефонував їй з чужого телефону та виявив бажання зустрітися з дитиною, проте на зустріч не прийшов.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:
Відповідачка з 27 липня 2019 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася донька ОСОБА_2 .
08 жовтня 2025 року соціальними службами проведено оцінку рівня безпеки дитини ОСОБА_2 , за добу перед тим, як до служби у справах дітей надійшов лист від Київської обласної дитячої лікарні № 2 про госпіталізацію ОСОБА_2 через отримання травми та перебування її матері ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
14 жовтня 2025 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради прийнято рішення про негайне відібрання малолітньої дитини ОСОБА_2 від матері ОСОБА_1 .
17 жовтня 2025 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради прийнято рішення про передачу малолітньої дитини ОСОБА_2 до сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_3 , яке продовжено рішенням від 13 січня 2026 року.
14 квітня 2026 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради прийнято рішення, згідно з яким ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини ОСОБА_2 , що є підставою для позбавлення батьківських прав. 
Відповідачкою до матеріалів справи долучено виписку з картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 з медичного центру, яка перебувала на стаціонарному лікуванні з 06.04.2026 до 11.04.2026 з приводу лікування від алкогольної залежності.
Вказані обставини підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91}, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У тих випадках, коли таке розлучення випливає з якого-небудь рішення, прийнятого Державою-учасницею, наприклад, при арешті, тюремному ув`язненні, висилці, депортації чи смерті (включаючи смерть, що настала через будь-яку причину під час перебування даної особи у віданні держави) одного чи обох батьків або дитини, така Держава-учасниця надає батькам, дитині чи, якщо це необхідно, іншому члену сім`ї на їх прохання необхідну інформацію щодо місцеперебування відсутнього члена (членів) сім`ї, якщо надання цієї інформації не завдає шкоди добробуту дитини. Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання само по собі не призводило до несприятливих наслідків для відповідної особи (осіб).
Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 14 Закону України «про охорону дитинства» - діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно з вимогами статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.
Мати, батько, згідно з вимогами статті 1141 Сімейного кодексу України (надалі СК України), мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Мати, батько можуть, відповідно до статті 164 СК України, бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачпні статею 166 СК України, відповдіно до якої особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).
Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
При вирішенні такої категорії спорів необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинні зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.
Мати дитини бажає спілкуватися з дитиною, проти позбавлення батьківських прав заперечує, пройшла курс лікування з приводу залежності від вживання алкогольних напоїв.
З слів відповідачки, підтверджених показаннями свідка ОСОБА_3 , мати спілкується з дитиною на прогулянці, купує останній памперси та продукти дитячого харчування.
Позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.
З урахуванням якнайкращих інтересів малолітньої дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з нею та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, суд вважає за доцільне ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав. 
Аргументи позовної заяви про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітньої дитини не беруться судом до уваги, так як відповідач з весни 2026 року спілкується з дитиною, купує продукти дитячого харчування та памперси для дитини, проводить ремонтні роботи у квартирі.
Подібна правова позиція висловлена в Постановах Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 645/920/90 та від 25.02.2026 у справі № 569/7082/24.
Суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та не погоджується з ним, через те, що даний висновок є недостатньо обґрунтованим та не в повній мірі відповідає інтересам дитини,.
Правова позиція з даного питання викладена у постанові Верховного Суду від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21.
Кожна сторона, відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, згідно з вимогами частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи надані у справі сторонами докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав.
Суд також вважає за доцільне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, брати участь у вихованні дитини, розвитку та піклуванні.
Суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21, від 09 червня 2023 року у справі № 591/6037/21).
Позовна вимога щодо стягнення з позивача аліментів на утримання дітей задоволенню не підлягає у зв`язку з тим. що є похідною від основної позовної вимоги. 
Судовий збір, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з частиною другою вказаної сттаті, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За таких обставин судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору, компенсуються за рахунок держави.
Керуючись ст. 4, 12, 81, 89, 141, 265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
В задоволенні позову Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити. 
Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до своїх обов`язків щодо малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши, що у разі ухилення від виконання батьківських обов`язків вона може бути позбавлена батьківських прав.
Зобов`язати Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради здійснювати контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Позивач: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області. Місце знаходження: 09107, Київська область, Білоцерківський район, місто Біла Церква, вулиця Першотравнева, будинок 8. Код ЄДРПОУ: 35615529.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 . 

Суддя | М. М. Бебешко