ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16.07.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/596/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндера П. А., розглянувши заяву вх.№6243/26 від 03.07.2026 представника Фізичної особи-підприємця Копчука Дмитра Дмитровича про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом: Фізичної особи-підприємця Копчука Дмитра Дмитровича 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровча виробничо-комерційна фірма "Карпати" 
про стягнення заборгованості в сумі 960022,77 грн

встановив, що фізична особа-підприємець Копчук Дмитро Дмитрович звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровча виробничо-комерційна фірма "Карпати" про стягнення заборгованості в сумі 960022,77 грн за договором підряду №3 від 21.06.2021.
Рішенням від 30.06.2026 позов задоволено.
03.07.2026 за вх.№6243/26 до суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення з відповідача 48000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
За приписами пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією із засад (принципів) господарського судочинства.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 131 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
При поданні позову позивач повідомив суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат по справі, зокрема витрат на професійну правничу допомогу в сумі 48000,00грн та зазначив про подання доказів їх понесення в порядку ч.8 ст. 129 ГПК України. Про вказане суд, зазначив в судовому засіданні до закінчення судових дебатів. 
Судом встановлено, що з урахуванням ч.8 ст. 129 ГПК України представник позивача у встановлений строк направив суду докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, які долучив до заяви про ухвалення додаткового рішення.
Оскільки з ч.1, п.1 ч.3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, то відповідно до ч. 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано суду наступні докази (у копіях документів):
- договір про надання професійної правничої допомоги від 05.05.2026 та додаткову угоду №1 від 05.05.2025;
- акт наданих послуг;
- детальний опис наданих послуг від 30.06.2026;
- ордер на надання правничої допомоги від 05.05.2026.
- Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
При дослідженні зазначених вище доказів судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Парфаном Тарасом Дмитровичем укладено Договір від 05.05.26 про надання професійної правової допомоги (далі - Договір) з Додатковою угодою №1 від 05.05.2026 до Договору (далі - Додаткова угода), разом - Договір.
Відповідно до п.1.1. Договору адвокат зобов`язався надавати правову допомогу, в тому числі як представник у цивільних, адміністративних, господарських справах, а також як захисник у кримінальних справах, а клієнт зобов`язується приймати та своєчасно оплачувати надані адвокатом послуги.
Згідно п.4.1. та п. 4.2 Договору розмір оплати сторони погодили у вигляді гонорару, який складається з основного гонорару та гонорару успіху. На визначення розмір гонорару впливає обсяг наданих послуг, ступінь важкості спору, час витрачений на надання правових послуг та результати отримані за наслідками наданих правових послуг.
Відповідно до п.2, п.3 Додаткової угоди сторонами встановлено, що гонорар адвоката за правову допомогу становить 48 000,00 грн, який включає в себе: основний гонорар в розмірі 24 000,00 грн та гонорар успіху в розмірі 24 000,00 грн.
Пунктом 3.1 Договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2027 року.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар, який в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та у постанові Верховного Суду від 24.01.2023 в cправі № 921/628/19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Розглядаючи заяву про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу суд досліджує та оцінює додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 905/716/20).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (висновки викладені у постановах від 07.11.2019 Верховного Суду у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19).
При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п.2 ч.5 ст.129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Відповідачем клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу у справі не подано.
Однак, при дослідженні доказів, суд прийшов до висновку про неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката заявлених позивачем, зокрема в наданні послуг правничої допомоги при поданні позову та супровід справи у суді.
Судом встановлено, що представником позивача надано послуги професійної правничої допомоги, які полягають: - у підготовці та поданні позову до суду; - та участь у трьох судових засіданнях в режимі ВКЗ, які у відповідності до Детального опису послуг від 30.06.2026 складають у розмірі 24000,00 грн, з яких: 12 000,00 грн - за підготовку позовної заяви до суду та 12 000,00 грн за участь у трьох судових засіданнях.
Оцінюючи розмір заявлених відповідачем до стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги суд взяв до уваги те, що позов є спором незначної складності, не потребує значного часу для його вивчення та складання позовної заяви, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом та є однотипним спором відповідно до інших спорів. Разом з тим, судом встановлено про завищений розмір вартості участі представника в судових засіданнях. Зокрема, суд звертає увагу, що представник позивач брав участь у трьох судових засіданнях, які були недовготривалими та складали по першому судовому засіданні (09.06.2026) тривалістю 26 хв, по другому судовому засіданні 42 хв та по третьому судовому засіданні - 1 год 6 хв.
За наведеного, суд дійшов висновку, що критерію реальності (необхідності) відповідають витрати позивача на професійну правничу допомогу за підготовку позову і представництво адвоката (основний гонорар/основна сума гонорару) в розмірі 18 000,00 грн. Інша сума гонорару в розмірі 6 000,00 грн є неспівмірною.
Щодо заявленого представником позивача витрат на правову допомогу "гонорару успіху" в розмірі 24 000,00 грн, яка передбачена договором про правову допомогу від 05.05.2026.
У постанові ВП ВС від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 викладено правовий висновок про те, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Суд враховує те, що справа є простою, її вирішення на корить позивача не вимагало будь-яких додаткових дій чи зусиль від адвоката, як і результат не залежав від впливу адвоката , окрім складення і подання позовної заяви, а тому додаткова винагорода у вигляді "гонорару успіху" не може бути визнана витратами на правничу допомогу, без яких позивач був би позбавлений можливості реалізувати право на судовий захист та не передбачена процесуальними нормами . А відтак заявлені не підлягає стягненню з відповідача.
Згідно з частинами 1-2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зазначає, що загальне правило щодо розподілу судових витрат визначене в частинах 4 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, зокрема з урахуванням результату вирішення спору.
За результатом вирішення спору позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 18 000,00 грн. В іншій сумі витрат на правничу допомогу слід відмовити.
Керуючись ст. 123, 124, 126, 129, 221, 232, 233, 236, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
у х в а л и в :

заяву за вх.№6243/26 від 03.07.2026 представника Фізичної особи-підприємця Копчука Дмитра Дмитровича про ухвалення додаткового рішення у справі - задовольнити частково.
Стягнути з з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровча виробничо-комерційна фірма "Карпати" (вул. Гоголя, 2, м. Косів, Косівський район, Івано-Франківська область, код ЄДРПОУ 20531716) на користь фізичної особи – підприємця Копчука Дмитра Дмитровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн (вісімнадцять тисяч гривень).
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

В решті задоволення заяви - відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Додаткове рішення складено 16.07.2026.

Суддя П.А Шкіндер