ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 р. | Справа № 520/10308/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Семененко М.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Ніколаєва О.В.) від 28.04.2026 по справі № 520/10308/25
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Харківської митниці
про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 04.04.2025 №UA807000/2025/000168/2.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при здійсненні митного оформлення товарів надав всі необхідні та достатні документи, передбачені ч.2 ст. 53 Митним Кодексом України, які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість митниця, в порушення норм МК України, безпідставно прийняла оскаржуване рішення та неправомірно застосувала другорядний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2026 по справі № 520/10308/25 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 04.04.2025 №UA807000/2025/000168/2.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю за ЕМД № 25UA807200004806U6 від 04.04.2025 спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів. Вказує, що за результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів. Джерелом інформації для даного Рішення по товарам є наявна у митного органу цінова інформація щодо раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях: товар №1 - ЕМД № №UA100380/2025/602672 (25UA100380602672U4) від 27.01.2025, код товару згідно з УКТ ЗЕД 3920491000, країна походження, відправлення CN (Китай), умови поставки FOB, з митною вартістю 1,8 дол. США/кг, назва товару «Плівки з пластмаси, непористі, неармовані, нешарувані, без підкладки та не поєднані подібним способом з іншими матеріалами, з полімерів полівінілхлориду, завтовшки не більш як 1 мм...». Так, згідно з даними ЄАІС, мінімальний рівень митної вартості товару №1 згідно ЄАІС 1.8 дол. США/кг., задекларований рівень митної вартості – 1,6498 дол. США/кг. (джерело: ЕМД №25UA100380602672U4 (UA100380/2025/602672) від 27.01.2025 (товар 1). Вказує, що наданий до митного оформлення «прайс-лист» від 03.01.2025 є по суті офертою (серед іншого складений українською мовою), бо не відображає “дійсну вартість” у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року. Зазначає, що згідно специфікації від 14.01.2025 №1 до зовнішньоекономічного договору №0512/2024 зазначено умови поставки FOB VANTIAN, згідно комерційного інвойсу від 17.01.2025 №2025-JR02-001 умови поставки FOB YANTIAN. Посилається на те, що позивачем не доведено правильність розподілу транспортних витрат за межами митної території України. Вказує, що до митного оформлення не надавались договори з підприємствами «ПКП ПЦЦ Интермодаль А.О.» та ТОВ «Н`ЮНТ», які зазначені в графі 3 та 23 залізничної накладної від 17.03.2025 №31515613. Звертає увагу суду, що в наданій довідці на транспортні послуги від 13.03.2025 №1303/21 відсутня інформація щодо вартості експедиторської винагороди за межами кордону України, але в довідці зазначено, що ця послуга нараховується на території України, тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості, що суперечить інформації зазначеної в листі ДФСУ від 15.03.2016 №5591/6/99-99-19-03-02-15. В рахунку на надання транспортно-експедиційних послуг від 13.03.2025 №252 відсутнє посилання на таку послугу як оформлення митної декларації Т-1 яку надано до митного оформлення. Також вказує, що за інформацією в мережі Інтернет (сайт www.maersk.com/tracking) контейнер №TCNU2059024 було вивантажено з судна у порту GDANSK (Польща) 12.03.2025. Згідно залізничної накладної №31515613 вантаж навантажено на транспортний засіб для доставки в Україну 17.03.2025. Таким чином вбачаються додатково понесені витрати на зберігання товару в порту призначення, однак вищевказані витрати не відображенні в жодному документі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення..
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 05.12.2024 між позивачем (покупець) та компанією JUNRAO INTERNATIONAL GROUP СО., LIMITED (продавець) було укладено контракт купівлі-продажу № 0512/2024, згідно якого продавець поставляє (продає), а покупець купує товар. Характеристики вказуються в специфікації та інвойсі на кожну поставку.
Відповідно до п. 2.1 контракту передбачено, що ціни за товар, який продається за цим контрактом, вказані в додатках до цього Контракту та встановлюються в доларах США на умовах FOB - Shanghai (Інкотермс 2010), якщо інше не обумовлено в додатках.
Відповідно до п. 2.2 контракту в ціну товару включено витрати доставки товару до порту, витрати по завантаженню товару на судно, вартість упаковки, маркування, вартість митного оформлення.
Відповідно до п. 3.2 контракту продавець поставляє покупцю товари, що продаються за цим Контрактом на умовах FOB - Shanghai, якщо інше не обумовлено в додатку.
Відповідно до п. 9.1 контракту передбачено, що контракт діє з 05.12.2024 по 05.12.2026, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за контрактом.
Відповідно до п. 1.2 контракту встановлено, що продавець зобов`язується передати товар у власність покупця в асортименті, кількості та строках, погоджених в додатках на товар, а покупець зобов`язується купити цей товар та сплатити його вартість (ціну) за період, вказаний в договорі.
Під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів (додаються), зокрема за кодом 105-2 (Контроль правильності визначення митної вартості): Використання непрямих контрактів за участі країн з пільговим оподаткуванням. Можливо заниження/завищення митної вартості товару, заявлення неправдивих вiдомостей та надання митному органу документiв з такими вiдомостями як пiдстави для звiльнення вiд сплати податкiв i зборiв або зменшення їх розмiру (зокрема, використання для трансакцій фіктивних або фальсифікованих контрактів, невідповідність вказаної в контракті вартості товарів або послуг реальній вартості). Слід здійснити ретельну перевірку документів з метою прийняття рішення про направлення запиту до спеціалізованого підрозділу митниці щодо направлення документів до компетентних органів іноземних держав. Перевірити документи (за потреби, запитати додаткові документи), що підтверджують митну вартість товарів Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 ст. 53 МК України.
Спецпідрозділом митниці (відділ аналізу та контролю митної вартості) був направлений запит щодо вирішення складного випадку визначення митної вартості товарів за ЕМД.
Причиною направлення вказаного запиту є спрацювання АСАУР щодо можливого заниження митної вартості.
У відповідь на повідомлення митниці декларантом було надіслано листа щодо неможливості на даний час надати додаткові документи та інформацією та проханням винести рішення про коригування митної вартості товару.
Згідно рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 04.04.2025 №UA807000/2025/000168/2 митним органом зазначено наступні причини, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст. 54, 55, 57-63 Митного кодексу України:
1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:
- наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству;
- відсутній договір щодо морського перевезення згідно коносаменту APU063554;
- наданий до митного оформлення “прайс-лист” від 03.01.2025 є по суті офертою, оскільки не відображає "дійсну вартість" у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року;
- відсутній справжній прайс-лист, калькуляція виробника товару;
- декларантом підприємства було надано до митниці митну декларацію країни відправлення, відомості вказані в митній декларації країни відправлення (не зазначено географічний пункт за умови поставки FOB);
- декларантом не доведено правильність розподілу транспортних витрат: в наданому рахунках на оплату транспортних послуг від 13.03.2025 №1303/21 відсутня інформація щодо вартості експедиторських витрат за межами митної території України, тобто можливо на включені всі складові до розрахунку митної вартості, що суперечить інформації зазначеної в листі ДФСУ від 15.03.2016 №5591/6/99-99-19-03-02-15;
- за інформацією в мережі Інтернет (сайт www.maersk.com/tracking) контейнер №PONU1660730 було вивантажено з судна у порту Constanta (Румунія) 06.11.2024.
Згідно інформації з сайту www.maersk.com/tracking товар навантажено на транспортний засіб для доставки в Україну 17.03.2025.
Таким чином, вбачаються додатково понесені витрати на зберігання товару в порту призначення, однак вищевказані витрати не зазначені у відповідних графах ДМВ та не відображенні в жодному документі;
2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари.
Джерелом інформації для даного Рішення по товарам є наявна у митного органу цінова інформація по митній декларації.
Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до статті 64 МК України. Розрахунок митної вартості складає: товар 1) 1,8 USD/кг.
Позивачем, протягом строку встановленого ч. 8 ст. 55 МК України, заявою від 17.24.2025 до митниці надані додаткові документи та інформація для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються, для скасування рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Згідно листа від 21.04.2025 митний орган повідомив позивача, про те, що подані ним додаткові документи не спростовують в повній мірі сумнівів митниці щодо дійсності задекларованої позивачем митної вартості оцінюваних товарів, у зв`язку з чим не можуть бути підставою для скасування раніше прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості товару від 04.04.2025 №UA807000/2025/000168/2.
Не погодився із визначеною митним органом митною вартістю товарів, вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів прийнятим із порушенням порядку, передбаченого митним законодавством, позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем під час прийняття спірного у даній справі рішення, не було наведено належних обґрунтувань щодо наявності сумніву в числових значеннях або недостовірності наданих документів, що могло б бути підставою для запиту додаткових документів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).
Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; митний відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).
Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо митний органу має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Крім того, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.
При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16.
За наявними в матеріалах справи доказами судом встановлено, що на підтвердження заявленої митної вартості товару, позивачем (його декларантом) разом з ЕМД №25UA807200004806U6 від 04.04.2025 подані документи, реквізити яких зазначені у гр. 44: пакувальний лист (Packing list) б/н 17.01.2025; рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №2025-JR02-001 від 17.01.2025; коносамент (Bill of lading) №UTRUST25012398 від 27.01.2025; супровідний документ T1 (Dispatch note model T1) №25PL322080NUB4WMK0 від 12.03.2025; сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) №24C3100A5575/00002 від 19.03.2025; залізнична накладна для внутрішнього сполучення №31515613 від 17.03.2025; банківський платіжний документ, що стосується товару пд №186 від 16.01.2025; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №252 від 13.03.2025; банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг №13975 від 19.03.2025; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №1303/21 від 13.03.2025; прейскурант (прайс-лист) виробника товару прайс-лист від 03.01.2025; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 14.01.2025; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №0512/2024 від 05.12.2024; договір (контракт) про перевезення №К150623-32 від 15.06.2023; інші некласифіковані документи опис від 19.03.2024; інші некласифіковані документи транспортна заявка від 16.01.2025; копія митної декларації країни відправлення №531620250160251837 від 27.01.2025.
В порядку ст. 55 МК України позивачем також надано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються та інформацію відносно поданої митної декларації від 04.04.2025 №25UA80720000485708: копія листа від 09.04.2025 експедитора ТОВ "ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ" роз`яснення про неможливість надати договір з підприємствами, що зазначені в графі 3 та 23 залізничної накладної від 17.03.2025 №31515613, не нарахування вартості експедиторської винагороди за межами кордону України, відсутності посилання на таку послугу як оформлення митної декларації Т-1, яку надано до митного оформлення та додатково понесених витрат на зберігання товару в порту призначення; копія прайс-листа від 03.01.2025; копія прайс-листа від 15.04.2025.
Надаючи оцінку доводам відповідача, які слугували підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару, колегія суддів зазначає наступне.
Так, що стосується доводів митного органу про те, що наданий до митного оформлення «прайс-лист» від 03.01.2025 є по суті офертою (серед іншого складений українською мовою), бо не відображає “дійсну вартість” у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, колегія суддів зазначає, що приписами законодавства не визначено вимог до форми та змісту таких документів, як прайс-лист.
Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд. Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів».
Отже, прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до змісту та форми прайс-листів, а тому посилання відповідача на “недоліки” наданого позивачем прайс-листа не є належним обґрунтуванням коригування митної вартості та ґрунтується виключно на його суб`єктивних припущеннях.
При цьому, митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість відомостей прайс-листа, як на підставу для коригування митної вартості товару.
Щодо посилання митного органу на те, що згідно специфікації від 14.01.2025 №1 до зовнішньоекономічного договору №0512/2024 зазначено умови поставки FOB VANTIAN, згідно комерційного інвойсу від 17.01.2025 №2025-JR02-001 умови поставки FOB YANTIAN, колегія суддів зазначає, що ця обставина за своє суттю є лише технічною опискою у зазначенні першої літери назви порту, оскільки згідно транспортних (перевізних) та супровідних документів, а саме митної декларації країни відправлення від 27.01.2025 № 531620250160251837 та коносаменту від 27.01.2025 NUTRUST25012398 порт відправлення (умови поставки) зазначений як FOB YANTIAN, а тому ці доводи митного органу є безпідставними.
Щодо доводів митного органу про те, що до митного оформлення не надавались договори з підприємствами «ПКП ПЦЦ Интермодаль А.О.» та ТОВ «Н`ЮНТ», які зазначені в графі 3 та 23 залізничної накладної від 17.03.2025 №31515613, колегія суддів зазначає, що позивачем протягом строку встановленого ч. 8 ст. 55 МК України були надані митному органу додаткові документи та інформація для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються для скасування рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 04.04.2025 NUA807000/2025/000168/2.
Так, разом із вказаною заявою від 17.04.2025 позивач надав наступні додаткові документи та інформацію для підтвердження заявленої митної вартості товарів, зокрема: з цього приводу, експедитор ТОВ "ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ" листом від 09.04.2025 повідомив наступне: «Цим листом зазначаємо, що в рамках укладеного між нами договору від 15.06.2023 № К150623-32 про надання транспортно-експедиторських послуг по коносаменту від 27.01.2025 NUTRUST25012398, контейнер №TCNU2059024 здійснював експедитор ТОВ "ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ". Повідомляємо, що компанія ТОВ "ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ" не може надати Вам договір з підприємствами, що зазначені в графі 3 та 23 залізничної накладної від 17.03.2025 №31515613, оскільки сторони умовами договору передбачили зобов`язання про не розголошування інформації будь-якій третій стороні без попередньої письмової згоди іншої сторони по даному договору. За інформацією наданою стороною, остання не надала згоду про поширення договорів з підприємствами, що зазначені в графі 3 та 23 залізничної накладної від 17.03.2025 №31515613».
Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно до коду документа d3004, d3007, m4301, d3005 графи 44 поданої митної декларації від 04.04.2025 №25UA80720000485708 декларант надавав митному органу рахунок про транспортні витрати від 13.03.2025 №252, довідку про транспортні витрати від 13.03.2025 №1303/21, договір від 15.06.2023 №К150623-32 про надання транспортно-експедиторських послуг та платіжну інструкцію від 19.03.2025 №13975 про оплату транспортних послуг.
При цьому, судом встановлено, що декларант уклав договір транспортних послуг від 15.06.2023 № К150623-32 з єдиним суб`єктом господарювання на надання транспортних послуг з перевезення цього товару та відповідно інших транспортних договорів у декларанта у наявності не могло бути та відповідно подання таких документів до митного органу не є обов`язковим.
Що стосується доводів митного органу про те, що в наданій довідці на транспортні послуги від 13.03.2025 № 1303/21 відсутня інформація щодо вартості експедиторської винагороди за межами кордону України, але в довідці зазначено, що ця послуга нараховується на території України, тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості, що суперечить інформації зазначеної в листі ДФСУ від 15.03.2016 №5591/6/99-99-19-03-02-15, а також посилання на те, що в рахунку на надання транспортно-експедиційних послуг від 13.03.2025 №252 відсутнє посилання на таку послугу оформлення митної декларації Т-1 яку надано до митного оформлення, колегія суддів зазначає, що разом із заявою від 17.04.2025 позивач надав митному органу наступні додаткові документи та інформацію для підтвердження заявленої митної вартості товарів, зокрема: з цього приводу, експедитор ТОВ "ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ" листом від 09.04.2025 повідомив наступне: «Вкотре повідомляю, що експедиторська винагорода нараховується на території України з урахуванням ПДВ, а не за її межами (пункт «ж» ст. 186.3 ПК України). Рахунок від 13.03.2025 №252 та довідка від 13.03.2025 №1303/21 відображають всі необхідні для митниці транспортні витрати за межами території України FOВ Яньтянь (Китай) - Гданськ (Польща) - Мостиська (Україна)».
Щодо відсутності посилання на таку послугу як оформлення митної декларації Т-1 яку надано до митного оформлення, колегія суддів зазначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості від 04.04.2025 NUA807000/2025/000168/2 не зазначав таку розбіжність.
Крім того, як зазначив позивач та відповідачем у справі це не спростовано, що починаючи з 2025 року на кожного імпортера/експортера, зазначеного документах, відкривається окрема Т1. У залізнично-дорожню ставку лінії Maersk входить оформлення однієї Т1, вартість додаткової Т1-45 євро/одна Т1. Оскільки, додаткова Т1 не оформлялася, тому компанія не виставляла рахунок для оплати такої послуги.
Щодо доводів митного органу про те, що за інформацією в мережі Інтернет (сайт www.maersk.com/tracking) контейнер NTCNU2059024 було вивантажено з судна у порту GDANSK (Польща) 12.03.2025, а згідно залізничної накладної №31515613 вантаж навантажено на транспортний засіб для доставки в Україну 17.03.2025, а тому вбачаються додатково понесені витрати на зберігання товару в порту призначення, однак вищевказані витрати не відображенні в жодному документі, колегія суддів зазначає, що разом із заявою від 17.04.2025 позивач надав відповідачу додаткові документи та інформацію для підтвердження заявленої митної вартості товарів, зокрема: з цього приводу, експедитор ТОВ "ІНТЕРНЕШИЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ" листом від 09.04.2025 повідомив наступне: «До того ж, товариство додаткових витрат на зберігання товару в порту призначення не несло, у зв`язку із чим компанія не виставляла окремий рахунок замовнику ФОП ОСОБА_1 для оплати за зберігання вантажу, оскільки перебачено безоплатне зберігання в порті (граничні строки).
Отже, колегія суддів зазначає, що оскільки рахунок від 13.03.2025 № 252 та довідка від 13.03.2025 № 1303/21 відображають всі необхідні для митниці транспортні витрати за межами території України ГОВ Яньтянь (Китай) - Гданськ (Польща) - Мостиська (Україна), доводи відповідача в цій частині є безпідставними.
Щодо посилання митного органу не ненадання декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари; 3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари; 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація: - щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; - відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України;- відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару: на матеріал та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів; витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; - прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну с необґрунтованим, адже не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Щодо посилання відповідача на те, що наявні рішення про визначення митної вартості за подібними товарами по даному підприємству, колегія суддів зазначає таке.
Так, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості. 
Однак, як вбачається зі змісту спірних рішень про коригування митної вартості, відповідач, обґрунтовуючи застосування резервного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, не відобразив пояснень щодо зроблених коригувань з наведенням порівняння обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов за митною декларацією позивача та декларацією, яка використана митним органом при визначенні митної вартості, порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
За змістом спірного рішення судом встановлено, що за результатами аналізу цінової інформації, наявної в ЄАІС Держмитслужби, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними митних вартостях, встановлено наявність митних оформлень імпортованих товарів за митною декларацією: товар №1 - МД № NUA100380/2025/602672 (25UA1003806026724) від 27.01.2025, код товару згідно з УКТ ЗЕД 201503 країна походження відправлення CN (Китай), умови поставки FОВ, з митною вартістю 1,8 дол. США/кг, назва товару «Плівки з пластмаси, непористі, неармовані, нешаруваті, без підкладки та не поєднані подібним способом з іншими матеріалами, з полімерів полівінілхлориду, завтовшки не більш як 1 мм...».
В свою чергу, згідно з митною декларацією позивачем імпортувався товар: Декоративна плівка ПВХ товщиною до 1 мм вміст пластифікатора 5%, у немає даних рулонах, не пориста, не армована, без підкладки, не поєднана подібним способом з іншими матеріалами, лицьова сторона покрита полімерною фарбою і має глибоку текстуру тиснення під дерево, праймірована, багато шарова. В асортименті декорів: - плівка ПВХ 0,15х1260мм - 35059,50м2 - плівка ПВХ 0,18x1260мм 78624,00м2 Використовується на власному виробництві (дверні полотна, коробки, наличники, планки добірні, притворні) Країна виробника: CN Торгівельна марка: немає даних Виробник: JUNRAO INTERNATIONAL GROUP CO., LIMITED.
З аналізу вищенаведеного вбачається, що товари за порівняльною ЕМД та ЕМД, що надавались позивачем до митного оформлення, хоча і мають деякі схожі характеристики, однак при цьому не є тотожними, а також за обсягами партій, що могло мати вплив на визначення ціни за одиницю товару, тобто зазначені у порівняльній декларації товари не є подібними (аналогічними) товарам, які імпортувалися підприємством позивача за ЕМД.
Щодо посилань митного органу на наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром колегія суддів зазначає, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. До того, відповідач не вказає будь-яких вихідних даних рішень про визначення збільшеної митної вартості за подібним товаром.
Так, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18, наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Колегія суддів зауважує, що рішення про коригування фактично базується лише на інформації ЄАІС, в той час як формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості, що узгоджується з актуальною правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.05.2025 по справі № 380/25301/23.
Відповідно до частини третьої статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
Колегія суддів звертає увагу, що за приписами наведених вище правових норм у випадку виникнення обґрунтованих сумнівів митний орган повинен витребувати, а декларант - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати такі сумніви. Тобто, необхідність подачі додаткових документів має бути обумовлена тим, які факти в аспекті митної вартості товару мав на меті встановити (спростувати) митний орган.
Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Враховуючи, що до митної вартості товару підлягають включенню витрати, понесені декларантом, а не іншими суб`єктами господарювання, вимога митного органу про надання додаткових відомостей у даному випадку є безпідставною.
На підставі аналізу вказаних документів у сукупності з іншими документами, поданими позивачем під час митного оформлення оцінюваного товару, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для прийняття спірних рішень про відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, з огляду на наявність розбіжностей в документах.
Колегія суддів звертає увагу, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не є безумовною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів лише з посиланням на те, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 803/776/17.
Тобто, позивачем було надано всі можливі (та наявні у нього) документи, які в повній мірі підтверджують заявлену митну вартість товару.
Доводи відповідача щодо непідтвердження декларантом документально відомостей, зазначених в митній декларації, не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Отже, митним органом не доведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, оскільки усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано, що, своєю чергою, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого підприємством товару.
В свою чергу, колегією суддів встановлено та не спростовано відповідачем, що позивачем були подані всі наявні документи, які давали змогу митному органу достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів, а також про те, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що ціна, вказана платником в митних деклараціях, об`єктивно підтверджується контрактом і наданим повним пакетом документів, передбачених статтею 53 Митного Кодексу України, та підлягає обчисленню.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні числові дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України.
Враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про надання позивачем митниці належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Відповідачем не визначено встановлених під час митного оформлення розбіжностей в наданих позивачем документах на підтвердження митної вартості товару.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Відповідно, застосування митним органом другорядних методів - за ціною договору щодо ідентичних товарів та резервного методу визначення митної вартості, а також розрахунок скоригованої митної вартості є необґрунтованим.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про непідтвердження під час розгляду справи правомірності рішення про коригування митної вартості товарів від 04.04.2025 №UA807000/2025/000168/2, у зв`язку з чим останнє підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2026 по справі № 520/10308/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | (підпис) | І.С. Чалий
Судді | (підпис)  (підпис) | З.Г. Подобайло   М.О. Семененко