справа № 208/1807/26 
провадження № 2/208/3242/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі судді Подкопаєвої І.А., за участю: секретаря судового засідання – Компанієць І.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Заводського районного суду міста Кам`янського в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:
До Заводського районного суду міста Кам`янського звернулася ОСОБА_1 з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна.
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що вона є власником частини квартири АДРЕСА_1 . В грудні 2025 року під час звернення до нотаріуса вона дізналася, що на належну їй частину квартири постановою державного виконавця державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції міста Дніпродзержинська б/н від 15.07.2002 року накладено арешт, про що міститься запис про обтяження № 4004660 Відповідно до листа Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у відділі відсутні виконавчі провадження щодо позивача, рішення за якими не виконані. Матеріали виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт на нерухоме майно, знищені, оскільки строк їх зберігання становить 3 роки.
З огляду на вищевикладене зазначила, що наявні обтяження порушують її право власності на майно та просить їх скасувати.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А..
Ухвалою від 18.02.2026 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи.
В підготовче засідання, призначене на 18.03.2026, позивач з`явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, повідомила, що їй невідомо з яких підстав такий арешт накладено, з 2002 року жодних документів про накладення арешту та/або наявності будь-яких боргів вона не отримувала, про існування арешту дізналась випадково.
Відповідач в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомив. Ухвала про відкриття провадження у справі від 18.02.2026 року разом із позовною заявою та доданими до неї документами, вручена представнику відповідача особисто в приміщенні суду під розписку 20.02.2026 року, в зв`язку з першою неявкою відповідача підготовче засідання відкладено.
Підготовче засідання, призначене на 15.04.2026, знято з розгляду в зв`язку із перебуванням судді у відпустці.
В підготовче засідання, призначене на 07.05.2026, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, від відповідача надійшло клопотання про оголошення перерви, про причини неявки суд не повідомили. 
Ухвалою, внесеною до протоколу підготовчого засідання 07.05.2026 року, клопотання відповідача задоволено, оголошено перерву до 22.05.2026 року 08 години 00 хвилин.
В підготовче засідання, призначене на 22.05.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Ухвалою від 22.05.2026 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті, встановив загальний порядок дослідження доказів.
В судове засідання, призначене на 08.07.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами.
ОСОБА_2 є власником частини квартири АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 05.11.1996 року, виданого Центральною комісією по приватизації житлового фонду ДП «Придніпровське житлово-комунальне об`єднання» згідно з розпорядженням (наказом) № 2889 від 05.11.1996 (а.с. 16 - 17).
В зв`язку з укладенням шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_3 », а в подальшому – на « ОСОБА_4 », що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 19.07.1976 року (а.с. 8); Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00059557290 від 07.07.2026 року; Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , виданим 18.01.2014 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 7, зворотній бік), Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 , виданим 08.12.2020 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно – Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 7).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 456554026 від 15.12.2025 на частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 накладено арешт (реєстраційний номер обтяження: 4004660), на підставі постанови б/н від 15.07.2002 року державного виконавця Журавель І.П. державної виконавчої служби Заводського РУЮ м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, архівний запис № 106097-107 від 23.07.2002 року (а.с. 10).
Згідно з відповіддю Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.12.2025 року за вих.. № 02/18-29/149608 перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 відсутні. Виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження: 4004660) знищене через закінчення строків зберігання, відтак надати більш детальну інформацію та/або зняти арешт не має можливості (а.с. 5).
Відповідно до відповіді Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 14.04.2026 року за вих. № 421/01 – 16 при перевірці архівних даних нотаріальної контори документ, на підставі якого був накладений арешт на частину квартири АДРЕСА_1 не зберігся.
Встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частин першої – шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України).
Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7 та 11 до Конвенції» № 475/97 від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
За приписами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час проведення окремих процесуальних дій, розгляду та вирішення справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. 
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Частиною 2 статті 56 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно з частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Отже, вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року.
Суд встановив, що виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на майно позивача, у відділі державної виконавчої служби відсутнє через закінчення строків його зберігання, надати більш детальну інформацію у Відділу немає можливості через її відсутність. 
Відтак, суд дійшов до висновку, що безпідставна наявність арешту на майно позивача порушує права останньої на вільне володіння та розпорядження майном на власний розсуд, порушує її право власності. Відтак, наявність зареєстрованих обтяжень (арештів) на майно боржника у завершених понад 20 років тому виконавчих провадженнях, відсутність відкритого (-их) виконавчого (-их) провадження (-нь), порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження майном.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17.
Відповідно до частин першої – четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частинами першою – четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частинами першою, другою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частин першої, другої статті 131 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин першої, другої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з задоволенням позовних вимог повністю з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення витрати зі сплати судового збору у сумі 1 331,2 гривень.
Керуючись статями 41 Конституції України, статтями 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України, статтями 4, 5, 10, 12, 19, 30, 76, 77, 81, 82, 89, 206, 211, 247, 263 - 265, 273, 353-355 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з нерухомого майна – задовольнити повністю.
Скасувати обтяження (арешт) на частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , накладений на підставі постанови державного виконавця державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Журавель І.П. від 15.07.2002 року, архівний запис № 106097-107 від 23.07.2002 року, реєстраційний номер обтяження 4004660.
Стягнути з Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1 331,2 гривень (одна тисяча триста тридцять одна грн. 20 коп.).
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://zv.dp.court.gov.ua/sud0415/
Рішення суду знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, адреса місцезнаходження: 51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, проспект Гімназичний, буд. 47; код ЄДРПОУ 34974176. 

Суддя І.А. Подкопаєва