Справа № 161/9823/26 
Провадження № 2-о/161/370/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого - судді Смоковича М.В.,
при секретарі судового засідання – Хилько О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Луцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту смерті,-
ВСТАНОВИВ:
06.05.2026 року заявник, ОСОБА_1 , через свого представника, ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту смерті.
Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер її батько ОСОБА_3 . Згідно медичного свідоцтва про смерть виданого від 07.10.2025 року, зазначено, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк, Донецької області. Причина смерті: набряк легень, дифузний кардіосклероз. На тимчасово окупованій території видане свідоцтво про смерть від 08.10.2025 року серія НОМЕР_1 . В свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 03.08.1960 року, виданого бюро ДРАЦС м. Сталіно, складеного російською мовою, батьком заявника « ОСОБА_4 », ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначений « ОСОБА_3 ». В копії Свідоцтва про укладення шлюбу від 06.08.1983 року, серія   НОМЕР_3 виданого відділом ДРАЦС Київського райвиконкому м. Донецьк, складеного російською мовою зазначено, що 06.08.1983 року « ОСОБА_5 » ІНФОРМАЦІЯ_4 уклав шлюб з « ОСОБА_4 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №887, після укладення шлюбу прізвище нареченої змінено на « ОСОБА_6 ». У витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00023100538 від 11.05.2019 року, зазначено, що 15.05.2012 року реєстратором ВДРАЦ Київського районного управління юстиції у м. Донецьк були внесені відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про складений актовий запис про шлюб за № 887 від 06.08.1983 року, між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . 27 лютого 2001 року міським відділом ДРАЦ м. Рівне за актовим записом №142 шлюб розірваний. Згідно з копією паспорта батька заявниці (серія НОМЕР_4 ), українською мовою зазначено « ОСОБА_3 », а російською - « ОСОБА_3 ». Враховуючи, що документація в органах ДРАЦС у 1983 році на території Донецької області проводилась російською мовою, а внесення відомостей у електронний державний реєстр актів цивільного стану в 2012 році здійснено українською мовою, були допущені розбіжності у написанні прізвищ, які стали перешкодою у доведеності родинних відносин між батьком та донькою. Для підтвердження наведеного заявниця звернулась Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України та за результатами проведення лінгвістичного дослідження було складено експертий висновок № 056/365-m від 13.03.2026 року. Вказаним висновком встановлено, що прізвища ОСОБА_8 та ОСОБА_8 , а також російською мовою ОСОБА_9 є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок міжмовної інтерференції, неоднозначної мотивації похідної основи прізвища та відхилення від орфографічних норм в ситуації контактного білінгвізму. Таким чином, наявні у документах розбіжності у написанні прізвища унеможливлюють підтвердження родинних відносин у позасудовому порядку та перешкоджають реалізації немайнових прав заявниці. Встановлення факту родинних відносин між заявницею та померлим має безпосереднє юридичне значення, оскільки є необхідною та єдиною правовою підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті батька на тимчасово окупованій території.
Враховуючи вищевикладене, просить суд встановити, що вона є донькою ОСОБА_3 ; встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Красилівка Ставіщанського району Київської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьку Донецької області, на тимчасово окупованій території, причина смерті: набряк легень, дифузний кардіосклероз.
Заявник та її представник в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи мається заява, в якій останні просять розгляд справи проводити за їх відсутності та відсутності заявника, заяву підтримують та просять задовольнити.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без участі, зазначила, що при вирішення справи покладаються на розсуд суду.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.
Вирішуючи питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.08.1960 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00023100538 від 11.06.2019 року, експертним висновком № 056/365-m, в якому зазначено, що прізвища « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_8 », а також російською мовою « ОСОБА_9 » є ідентичними, а розбіжності виникли внаслідок міжмовної інтерференції, неоднозначної мотивації похідної основи прізвища та відхилення від орфографічних норм в ситуації контактного білінгвізму.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо.
Встановлення судом зазначеного факту повністю відповідає вимогам ч. 1 ст. 293 та ст. 315 ЦПК України щодо розгляду судом у порядку окремого провадження цивільних справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, в тому числі справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення.
Встановлення юридичного факту необхідно заявнику для реалізації своїх прав, як доньки, а тому суд приходить до висновку, що заява в частині встановлення факту родинних відносин заявниці з померлим ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про встановлення факту смерті, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме медичного свідоцтва про смерть, виданого 07.10.2025 року, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у м. Донецьк Донецької області, причина смерті набряк легень, дифузний кардіосклероз. 
На підставі зазначено вище медичного висновку, було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 08.10.2025 року, актовий запис про смерть № 170259930000109088006.
Частинами третьою - четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305 - 309 ЦПК України).
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (частина друга статті 317 ЦПК України).
У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частини перша - друга статті 318 ЦПК України).
Таким чином, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширюється дія статті 317 ЦПК. На сьогодні до них належать території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до законодавства.
Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан встановлено із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року на території України, цей спрощений порядок розширюється на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум до закінчення воєнного стану). Здебільшого такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.
Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання спричиняє серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21 та від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 та від 26 квітня 2023 року у справі №337/3725/22.
Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. Проте держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.
Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника. Рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні норм процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.
Крім того, відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відтак, враховуючи, що заявник ОСОБА_1 позбавлена можливості провести державну реєстрацію смерті свого донь ОСОБА_3 , у позасудовому порядку, а встановлення даного факту не порушує прав та інтересів третіх осіб та не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви та встановлення факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Донецьк Донецької області, Україна, на підставі свідоцтва про смерть, виданого 08.10.2025 року установою окупаційної влади.
Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.
Частиною другою статті 319 ЦПК України встановлено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
За таких обставин, враховуючи викладене, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 263-265, 315-317 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Луцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту смерті - задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Донецьк Донецької області є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Красилівка Ставіщанського району Київської області.
Встановити факт, що громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уроджен ець с. Красилівка Ставіщанського району Київської області помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьку Донецької області.
Рішення в частині встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Дата складення повного тексту рішення 21.07.2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області М.В. Смокович