Єдиний унікальний номер 741/341/25
Провадження № 2/741/63/26

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 18 травня 2026 року 

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Киреєва О.В.,
з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.
та представника відповідача - адвоката Яреська Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (далі - позивач) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Позивач звернувся до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 лютого 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем у електронній формі було укладено договір № 4416067 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 22500 грн. строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших платежів, передбачених договором. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача відбулося через платіжну систему на підставі укладеного 12 березня 2019 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» договору № РК-П-19/03-01 про переказ коштів. Відповідач не виконала свої зобов`язання за цим договором у зв`язку із чим утворилася заборгованість. 25 жовтня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 25/10/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідача за кредитним договором № 4416067 від 24 лютого 2024 року. Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25 листопада 2024 року було змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».
Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4416067 від 24 лютого 2024 року в сумі 225000,15 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, а також відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити у повному обсязі. Суть відповіді на відзив зводиться до того, що позивач не погоджується з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, вважає їх такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства. Кредитний договір, укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана у позовній заяві. Електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в тому числі електронну. Електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму. На підтвердження укладання кредитного договору було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «52607», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. Відповідач, оформлюючи кредитний договір заходила на веб-сайт ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» https:/credit7.ua, в тому числі через мобільний додаток «Credit7», реєструвалася та створила електронний кабінет, в якому міститься текст кредитного договору та де вона мала змогу ознайомитись з правилами, паспортом споживчого кредиту, інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору, здійснено за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію, та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору, а саме шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту. На підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості позивачем було надано розрахунок заборгованості по кредитному договору, який оформлений належним чином, підписаний директором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та скріплений печаткою товариства. Укладаючи кредитний договір сторони передбачили розмір та порядок нарахування процентів, узгодили, що стандартна процентна ставка становить 2,5% в день, а знижена процентна ставка - 1,13%. У період з 24 лютого 2024 року по 25 жовтня 2024 року первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 137812,65 грн. У зазначений період відповідачем не було здійснено оплати на рахунок первісного кредитора, спрямовані на оплату тіла кредиту та оплату процентів за користування грошовими коштами. Станом на дату укладання договору факторингу від 25 жовтня 2024 року № 25/10/2024 строк дії кредитного договору не закінчився, а тому в межах строку дії договору в період з 26 жовтня 2024 року по 17 лютого 2025 року (115 календарних днів) позивачем було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 64687,50 грн. Підписуючи кредитний договір позичальник погодилася на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Відповідно до п. 5.1.3 кредитного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» мало право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення. Відповідача належним чином було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором. До позовної заяви позивачем додано належним чином оформлений витяг з реєстру боржників, оскільки сам реєстр боржників містить персональні дані інших осіб, розголошення яких суперечить положенням Закону України «Про захист персональних даних». Відповідно до правової позиції,викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Станом на сьогоднішній день, ані кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, не справедливими чи не добросовісним. Факт укладення кредитного договору та наявність права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. 
У судове засідання відповідач не з`явилася, подала до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що не визнає позовні вимоги та просила відмовити у їх задоволенні, оскільки у матеріалах справи відсутні підтвердження підписання нею кредитного договору та отримання одноразового ідентифікатора, відсутня заявка на кредит, підтвердження ідентифікації, анкета клієнта, на основі якої формуються електронні договори, відсутня оферта та підтвердження отримання одноразового ідентифікатора. Розрахунок заборгованості ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» сформований з порушенням законодавства, оскільки відповідно до п. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Відповідно до п. 17 Розділі IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Надавачам фінансових послуг було надано 30 днів з дня набрання чинності цим законом для приведення своєї діяльності та документів у відповідність з вимогами цього закону. Договір факторингу № 25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року підписаний не уповноваженими та невідомими особами. Копія витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року не засвідчена належним чином, суперечить умовам договору факторингу та не може бути доказом, оскільки його зміст можливо змінити в односторонньому порядку, що не може підтвердити відповідність оригіналу. Копію платіжної інструкції № 3475 про сплату за договором факторингу № 25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року можливо змінити в односторонньому порядку, не враховано ПДВ, а тому дійсність сплати за договором факторингу викликає очевидні сумніви. Розрахунок заборгованості ТОВ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» є не обґрунтованим. Представник позивача зазначає в позовній заяві, що оплата за надану правничу допомогу очікується в майбутньому, тобто така оплата ще не відбулася. Представник позивача просить покласти оплату витрат на правничу допомогу на її (відповідача) за відсутністю достовірно підтверджених фактів, а саме квитанції про сплату правничої допомоги. 
У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково, подав письмові пояснення, суть яких зводить до того, що право нараховування процентів за користування кредитом позивач, як новий кредитор, за умовами договору факторингу не набув, а тому позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих за 115 календарних днів (з 26 жовтня 2024 року по 17 лютого 2025 року), які не входили до обсягу предмету договору факторингу, є в принципі безпідставними та не підлягають задоволенню. Кредитний договір регулюється Законом України «Про споживче кредитування». 22 листопада 2023 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Даним законом серед іншого були внесені зміни в Закон України «Про споживче кредитування». Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною 5 наступного змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Частиною 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу I цього закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Укладений між сторонами кредитний договір був укладений після набрання чинності змін, внесених в Закон України «Про споживче кредитування». ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не виконало вимогу закону та не привело умови кредитного договору у відповідність до Закону України «Про споживче кредитування» в частині нарахування процентів та, як вбачається з розрахунків заборгованості, нараховувало їх за денною процентною ставкою 2,50% в день, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства. Таке ж порушення допустив також і сам позивач, продовжуючи нараховувати проценти за денною процентною ставкою 2,50 % в день після набуття права вимоги за кредитним договором. Таким чином, умови кредитного договору, які враховують денну процентну ставку з перевищенням 1 % в день - є нікчемними. З урахуванням нікчемності умов кредитного договору, якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України «Про споживче кредитування», проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки Національного банку України за відповідний період. Представником відповідача було проведено контр-розрахунок з нарахуванням процентів за обліковою ставкою НБУ, відповідно до якого залишок заборгованості складає 22500 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 2041,95 грн. - заборгованість за процентами. Представник відповідача просив позовні вимоги задовольнити частково, а саме на суму 24541,95 грн., стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволених позовних вимог, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу. 
Суд розглядає справу у відсутності сторін за наявними у ній доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи.
У зв`язку із неявкою 18 травня 2026 року в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Частиною 1 ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Статтями 626, 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Інше щодо спору між сторонами законом не встановлено.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частинами 1 та 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У судовому засіданні встановлено, що 24 лютого 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем у формі електронного документа з використанням цифрового підпису (одноразовий ідентифікатор 52607) було укладено договір № 4416067 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 22500 грн. строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших платежів, передбачених договором. Знижена відсоткова ставка становить 1,13% за кожен день користування кредитом, а стандартна відсоткова ставка - 2,50%, що підтверджується матеріалами справи.
За таких обставин суд вважає встановленим факт укладення між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем договору № 4416067 про надання коштів на умовах споживчого кредиту із дотриманням вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
24 лютого 2024 року відповідачем з використанням цифрового підпису (одноразовий ідентифікатор 37157) також було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому мітиться інформація, зокрема, про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, що підтверджується матеріалами справи.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
У судовому засіданні встановлено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме переказало кошти на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 1263-0111 від 01 листопада 2024 року (а.с. 18) та повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-250401/68030-БТ від 04 квітня 2025 року (а.с. 161). 
Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за вищевказаним договором, унаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунків, наданих позивачем, становить 225000,15 грн., з якої 22500 грн. - тіло кредиту, 137812,65 грн. - відсотки, нараховані первісним кредитором, та 64687,50 грн. - відсотки, нараховані позивачем за 115 календарних днів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Пунктом 5.1.3 кредитного договору передбачено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення.
У судовому засіданні встановлено, що 25 жовтня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 25/10/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідача за кредитним договором № 4416067 від 24 лютого 2024 року. 
Відповідача було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором шляхом надсилання 28 жовтня 2024 року об 11 годині 22 хвилини 28 секунд відповідного SMS-повідомлення на вказаний нею при оформленні кредиту номер телефону НОМЕР_3 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 38). 
Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25 листопада 2024 року було змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач та її представник не погодилися з розрахунком заборгованості, здійсненим позивачем, надали контр-розрахунок заборгованості.
Вирішуючи питання щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Ураховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 24 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1%.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір № 4416067 про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем 24 лютого 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином, умови пунктів договору № 4416067 про надання коштів на умовах споживчого кредиту щодо встановлення стандартної денної процентної ставки на рівні 2,50% та зниженої - 1,13% з огляду на положення ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.
З урахуванням викладеного, заборгованість за процентами за укладеним між сторонами договором слід розраховувати виходячи із встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1% починаючи з 24 лютого 2024 року та продовжуючи нарахування протягом строку дії договору.
Розмір заборгованості за процентами має розраховуватись наступним чином:
- за період з 24 лютого 2024 року по 25 жовтня 2024 року (245 днів), тобто день укладення договору факторингу: 22500 грн. х 1% х 245 днів = 55125 грн.;
- за період з 26 жовтня 2024 року по 17 лютого 2025 року (115 днів), тобто останній день строку кредитування: 22500 грн. х 1% х 115 днів = 25875 грн.
Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 103500 грн., з яких 22500 грн. - тіло кредиту, 55125 грн. - відсотки, нараховані первісним кредитором, та 25875 грн. - відсотки, нараховані позивачем за 115 календарних днів.
Доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів укладення кредитного договору, що вона не отримувала кредитні кошти і вони не надходили на реквізити її банківської платіжної картки, що позивачем не доведено наявність у нього права вимоги за кредитним договором, суд визнає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Доводи представника відповідача про те, що позивач не має права для нарахування процентів починаючи з 26 жовтня 2024 року, суд визнає необґрунтованими виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 1.1 договору факторингу № 25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ») - Фактор та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» - Клієнт, передбачено, що за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
У договорі факторингу вказано, що під поняттям право вимоги потрібно розуміти права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується матеріалами справи.
Позовні вимоги задоволено на 46 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1114,30 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію заявки № 6746 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року; копію ордер адвоката Столітнього М.М. на надання правничої (правової) допомоги; копію рахунку на оплату № 6746-17/02-2025 від 17 лютого 2025 року на суму 10000 грн., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та адвокатом Столітнім М.М. 
Відповідно до п. 4.8 договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року клієнт здійснює оплату гонорару адвоката згідно узгодженого та підписаного акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішенням суду по справі законної сили.
Частинами 5 та 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року в справі № 275/150/22.
Представник відповідача просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив, що відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, позивач подає позови масово, вони є аналогічними між собою, правова позиція щодо кожної справи є типовою та не потребує для кожної окремої справи здійснення таких видів наданих послуг, як послуги, зазначені за номерами 1-5 в рахунку на оплату. Крім того, зі змісту пункту 10 неможливо встановити, що саме входить в «Представництво інтересів Клієнта під час здійснення цивільного судочинства» і чи входять в даний пункт послуги, перелічені в попередніх пунктах. Тобто, фактично неминучими були послуги, надані в пунктах 6-9 Акту прийому-передачі наданих послуг, а отже розмір витрат на правничу допомогу, які можуть бути покладені на відповідача, підлягають зменшенню до 4960 грн.
Суд погоджується з доводами представника відповідача та ураховуючи ступінь складності справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат, понесених позивачем, на правничу допомогу адвоката Столітнього М.М., які підлягають розподілу між сторонами, до 4960 грн.
Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 46% від обґрунтованих та документально підтверджених витрат в сумі 4960 грн., що складає 2281,60 грн.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги від 30 червня 2025 року, укладеного між відповідачем та адвокатом Яреськом Тарасом Віталійовичем, додатку № 1 до цього договору, а також розрахункової квитанції № 30/06/25 про отримання гонорару, у зв`язку із розглядом цієї справи відповідач понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн.
Представником позивача не подано/заявлено клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не доведено неспівмірності цих витрат, а тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру таких витрат відповідача.
З урахуванням викладеного, враховуючи, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а також те, що позов підлягає частковому задоволенню (на 46%), суд при визначенні суми відшкодування виходить з критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхньої вартості виходячи з конкретних обставин справи, та приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 54% від заявлених відповідачем витрат у розмірі 9000 грн., що складає 4860 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст.ст. 16, 512, 513, 525, 526, 530, 610, 611, 1054, 1077-1082 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, - 
ухвалив:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, заборгованість за договором № 4416067 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24 лютого 2024 року в сумі 103500 (сто три тисячі п`ятсот) грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1114 (одна тисяча сто чотирнадцять) грн. 30 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2281 (дві тисячі двісті вісімдесят одна) грн. 60 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4860 (чотири тисячі вісімсот шістдесят) грн.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв