ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"20" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/5120/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу №916/5120/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» (03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, офіс 19, код ЄДРПОУ 37441008)
до відповідачів: 
1.Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬДАР» (68242, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, с. Успенівка, вул. Вузька, буд. 88, код ЄДРПОУ 45788123)
2. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 )
про солідарне стягнення 950233 грн., -

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬДАР» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 950233 грн., з яких: 112713 грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів, 836000 грн. штрафу та 1520 грн. комісії.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання ТОВ «ПІВДЕНЬДАР» своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу ФЛГ №105 від 14.02.2025 та неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором поруки №14/02/2025-1П від 14.02.2025.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/5120/25; визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; роз?яснено сторонам про можливість подання відповідно до ч.7 ст. 252 ГПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи; запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позовну заяву з доказами направлення позивачу - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та заперечення на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.12.2025 було направлено на адреси відповідачів 30.12.2025. 
Щодо повідомлення відповідача-1:
- 12.01.2026 до суду надійшло поштове повернення, на якому відсутня будь-яка відмітка АТ «УКРПОШТА» про вручення та/або невручення з причиною повернення поштового відправлення. 13.01.2026 на адресу відповідача-1 по справі судом повторно було направлено копію ухвали суду від 29.12.2025 про відкриття провадження у справі. 11.02.2026 до суду надійшло поштове повернення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Щодо повідомлення відповідача-2:
- станом на 20.03.2026 поштове повідомлення про вручення та/або не вручення поштового відправлення до суду не повернулось; 20.03.2026 судом було направлено запит на адресу АТ «УКРПОШТА» щодо отримання інформації щодо вказаного поштового відправлення. Окрім того, 20.03.2026 на адресу відповідача-2 по справі судом повторно було направлено копію ухвали суду від 29.12.2025 про відкриття провадження у справі. 26.03.2026 за вх.№10651/26 до суду від АТ «УКРПОШТА» надійшло повідомлення щодо втрати поштового відправлення від 30.12.2025. Повторне відправлення суду від 20.03.2026 станом на 27.05.2026 до суду також не повернулось. 27.05.2026 судом було повторно направлено запит на адресу АТ «УКРПОШТА» щодо отримання інформації щодо вказаного поштового відправлення та повторного його неповернення до суду. Окрім того, 27.05.2026 на адресу відповідача-2 по справі судом було повторно направлено копію ухвали суду від 29.12.2025 про відкриття провадження у справі. 09.06.2026 до суду надійшло поштове повернення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 16.06.2026 за вх.20845/26 до суду від АТ «УКРПОШТА» надійшло повідомлення, відповідно до змісту якого поштове відправлення від 30.12.2025 є врученим 06.01.2026, поштове відправлення від 23.03.2026 - втрачено;
- окрім того, з метою додаткового повідомлення відповідача-2 про розгляд справи №916/510/25, судом було розміщено публікацію-оголошення на офіційному веб-порталі Судова влада України.
Відповідно до п.5 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відтак, господарський суд констатує, що відповідачі належним чином повідомлені про розгляд даної справи господарським судом.
Відповідачі відзивів на позов і жодних доказів суду не надали, про розгляд справи повідомлені належним чином, відтак у відповідності до ч.9 ст. 165 ГПК України суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 27.04.2026 №342/2026, затвердженим Законом України від 28.04.2026 №4857-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 04 травня 2026 року строком на 90 діб.
Справа №916/5120/25 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.
Жодних заяв та/або клопотань, пов?язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв?язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло. 
Відзиви на позовну заяву від відповідачів до суду не надійшли, з огляду на що суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами в порядку ч.9 ст. 165 ГПК України.
У відповідності до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:
14.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» (далі - позивач, лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬДАР» (далі - відповідач-1, лізингоодержувач) укладений договір фінансового лізингу ФЛТ №105. 
Відповідно до п.1.1 договору лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність Трактор КАТА КF1304 (двигун №УТ23239171 Шасі №23090178), вказаний в додатку №4 (індивідуальні ознаки будуть визначені сторонами в акті приймання-передачі предмета лізингу), надалі за текстом - «Предмет лізингу», у Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ-ПРОЗОРО» (код ЄДРПОУ 41152392), надалі за текстом (з питань, що стосуються відчуження предмету лізингу на користь лізингодавця) - «Продавець», відповідно до встановленої лізингоодержувачем у замовленні (додаток №4) специфікації та передати предмет лізингу в користування лізингоодержувачу на визначений строк за встановлену плату (лізингові платежі), визначену в додатку №2 до договору.
Згідно з п.2.1 договору лізингу строк лізингу становить 24 (двадцять чотири) місяці з дня підписання акту приймання-передачі предмету лізингу (додатком №3). 
Пунктами 3.1-3.3 договору лізингу сторони передбачили, що місячний лізинговий платіж нараховується в розмірі, визначеному у додатку №1 до договору, про що оформляються акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) в частині відшкодування вартості майна та в частині сплати винагороди лізингодавцю; акти складаються останнім днем кожного місяця протягом дії договору; загальна сума лізингових платежів, термін оплати («дата платежів») та порядок сплати лізингоодержувачем лізингових платежів лізингодавцеві встановлюються договором та в «Графіку сплати лізингових платежів» (додаток №2), який є невід`ємною частиною договору; сплата лізингових платежів здійснюється лізингоодержувачем не пізніше «дати платежу» шляхом перерахування належної суми на поточний рахунок лізингодавця, який визначений договором; лізингоодержувач зобов`язаний здійснити на користь лізингодавця попередню оплату лізингових платежів (авансовий платіж) в термін та в сумі, визначеній додатком №2 до цього договору.
Пунктом 3.10 договору лізингу передбачено, що лізингоодержувач зобов`язується сплачувати лізингові платежі в обсязі та в строки, передбачені у додатку №2 до цього договору. 
Після спливу кожних 12 місяців після фактичної передачі предмету лізингу в користування лізингоодержувачу, останній зобов`язаний протягом 7 (семи) календарних днів сплатити на користь лізингодавця комісію в розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята відсотки) від вартості предмета лізингу, яка включає щорічну обов`язкову оцінку майна та адміністративні витрати лізингодавця; під «вартістю предмету лізингу», визначеною цим пунктом, мається на увазі вартість предмета лізингу (з ПДВ), визначена в графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до цього договору); в разу відсутності у лізингоодержувача заборгованості перед лізингодавцем зі сплати лізингових платежів дія цього пункту не застосовується (пункт 3.11 договору лізингу). 
Пунктом 5.1.8 договору лізингу передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний забезпечити фактичне користування предметом лізингу виключно особами, що мають відповідні передбачені законодавством дозволи (посвідчення); перелік осіб, а також підтверджуючі документи щодо наявності відповідних дозволів (посвідчень) лізингоодержувач зобов`язаний надати лізингодавцю не пізніше 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дня фактично передачі предмету лізингу в користування лізингоодержувачу. 
Відповідно до пунктів 8.1.1-8.1.2 договору лізингу лізингодавець має право здійснювати контроль за дотриманням лізингоодержувачем умов договору; лізингодавець має право перевіряти стан предмета лізингу, а також інспектувати умови його експлуатації.
Згідно з п.п. 8.3.1-8.3.2 договору лізингу лізингоодержувач зобов`язаний за вимогою лізингодавця протягом 5 (п`яти) робочих днів надавати інформацію про свій фінансово-економічний стан за формою, встановленою для подачі квартальної звітності; лізингоодержувач зобов`язаний на письмовий запит лізингодавця, протягом 5 (п`яти) робочих днів інформувати лізингодавця про стан предмету лізингу, інші запитувані лізингодавцем відомості пов`язані з експлуатацією предмету лізингу.
Пунктом 10.2.1 договору лізингу передбачено, що у випадку прострочення термінів сплати лізингових (в тому числі авансового) платежів, передбачених пунктом 3.2. договору, та інших платежів, передбачених умовами договору, лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від непогашеної суми заборгованості за кожен день прострочки; в разі прострочення лізингоодержувачем строків оплати лізингових (в тому числі авансових) платежів, лізингоодержувач зобов?язаний сплатити на користь лізингодавця штраф за кожен такий випадок у розмірі:
- 5% від вартості предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового авансового платежу на строк більше 10 днів з дати, що визначена в графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до цього договору);
- 10% від вартості предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 20 днів з дати, що визначена в графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до цього договору);
- 15% від вартості предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 30 днів з дати, що визначена в додатку 2 до цього договору.
За використання предмета лізингу не за призначенням, порушення порядку експлуатації та/чи обслуговування предмету лізингу, порушення пунктів 5.1.8, 5.14, 5.17.2-5.17.4 цього договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю штраф у розмірі 10 відсотків від вартості предмета лізингу за кожний відповідний випадок (п.10.2.3 договору лізингу).
За неподання інформації про стан предмета лізингу у встановлений строк, недопущення до інспектування предмету лізингу на визначених договором умовах, ненадання у встановлений строк інформації про фінансово-економічний стан лізингоодержувача, порушення інших норм, встановлених розділом 8 цього договору; лізингоодержувач сплачує лізингодавцю штраф і розмірі 5 відсотків від вартості предмета лізингу за кожний відповідний випадок (п.10.2.4 договору лізингу).
У Додатку №1 до договору лізингу сторони погодили, що предметом лізингу є трактор КАТА КF1304 (двигун №УТ23239171 Шасі №23090178); вартість предмета лізингу - 1520000 грн.; строк лізингу - 24 місяці.
У Додатку №2 до договору лізингу сторони узгодили наступний графік сплати лізингових платежів:
Вартість предмета лізингу, грн.: (з ПДВ)	1520000	
Кількість лізингових платежів	24	
Дата авансового платежу	До 18.02.2025	
Графік сплати лізингових платежів	Лізингові платежі	Залишок заборгованості в частині відшкодування вартості майна з ПДВ, грн.: на кінець періоду, грн.	
Період	Дата платежу	Відшкодування вартості майна з ПДВ, грн.:	Винагорода лізингодавця (без ПДВ), грн.:	Загальна сума до сплати, грн.	 	
1	2	3	4	5	6	
Авансовий платіж	До 18.02.2025	380000	106400	486400	1140000	
1	17.03.2025	26000	31350	57350	1114000	
2	17.04.2025	26000	30635	56635	1088000	
3	17.05.2025	87000	29920 	116920 	1001000	
4	17.06.2025	87000	27528 	114528 	914000	
5	17.07.2025	26000	25135 	51135 	888000	
6	17.08.2025	26000	24420 	50420 	862000	
7	17.09.2025	26000 	23705 	49705 	836000	
8	17.10.2025	87000 	22990 	109990 	749000	
9	17.11.2025	87000 	20598 	107598 	662000	
10	17.12.2025	26000 	22205 	48205 	636000	
11	17.01.2026	26000 	17490 	43490 	610000	
12	17.02.2026	26000 	16775 	42775 	584000	
13	17.03.2026	26000 	16060 	42060 	558000	
14	17.04.2026	26000 	15345 	41345 	532000	
15	17.05.2026	87000 	14630 	101630 	445000	
16	17.06.2026	87000 	12238 	99238 	358000	
17	17.07.2026	26000 	9845 	35845 	332000	
18	17.08.2026	26000 	9130 	35130 	306000	
19	17.09.2026	26000 	8415 	34415 	280000	
20	17.10.2026	87000 	7700 	94700 	193000	
21	17.11.2026	87000 	5308 	92308 	106000	
22	17.12.2026	30000 	6915 	36915 	76000	
23	17.01.2027	30000 	2090 	32 090 	46000	
24	17.02.2027	46000 	1265 	47265 	0 	
 	Всього:	1520000 	508092 	2028092 		
У Додатку №4 до договору лізингу сторони виклали замовлення від 14.02.2025 до договору фінансового лізингу ФЛТ №105 від 14.02.2025, відповідно до якого лізингодавцем є ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ», постачальником - ТОВ «СТ-ПРОЗОРО», лізингоодержувачем - ТОВ «ПІВДЕНЬДАР»; лізингодавець за заявкою лізингоодержувача замовляє у постачальника: трактор КАТА КF1304 (двигун №УТ23239171 Шасі №23090178) - 1 шт. - вартістю 1520000 грн.
14.02.2025 між ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» та ОСОБА_1 (далі - відповідач-2, поручитель) було укладено договір поруки №14/02/2025-1П. Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬДАР» (код ЄДРПОУ 45788123) (далі - боржник) своїх зобов`язань перед кредитором у повному обсязі, що витікають з договору фінансового лізингу ФЛТ №105, який 14 лютого 2025 року укладений між кредитором та боржником.
Згідно з п.1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, зокрема, за сплату лізингових платежів (у тому числі пені, штрафів, якщо такі будуть мати місце), а також інших фінансових зобов`язань боржника, що виникають (можуть виникнути) на підставі договорів лізингу.
Пунктом 1.3 договору поруки передбачено, що відповідальність поручителя та боржника перед кредитором є солідарною; відповідальність поручителя та інших поручителей в разі їх наявності та пред`явлення ним відповідних вимог кредитором є солідарною.
У відповідності до п.1.4 договору поруки причини невиконання боржником своїх обов`язків по договорам лізингу ніяким чином не можуть вплинути на обов`язок поручителя виконати свої зобов`язання за цим договором.
Відповідальність поручителя перед кредитором настає у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором лізингу у зазначені в ньому строки (терміни) (пункт 2.1 договору поруки).
У відповідності до пунктів 2.2-2.3 договору поруки у разі одержання поручителем вимоги кредитора щодо сплати заборгованості у зв`язку з невиконанням боржником прийнятих на себе зобов`язань за договором лізингу, поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника та протягом 2-х робочих днів, з моменту отримання такої вимоги сплатити кредитору відповідну грошову суму шляхом її перерахування на рахунок (-ки) кредитора, зазначений(і) в повідомленні; поручитель зобов`язаний протягом 2-х робочих днів із дня виконання зобов`язань за договором лізингу письмово повідомити боржника про виконання ним зобов`язання останнього з вказівкою дати, суми і форми виконання, з прикладенням завірених копій документів, що підтверджують таке виконання.
18.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТ-ПРОЗОРО» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» (далі - покупець) укладений договір купівлі-продажу №ПР-2025/02-11. 
Відповідно до пунктів 1.1 та 1.5 договору купівлі-продажу продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець у порядку й на умовах, передбачених даним договором, зобов`язується прийняти й оплатити трактор КАТА KF1304, (Двигун № НОМЕР_2 Шасі №23090178 (далі - товар), асортимент, кількість та комплектність якого визначається сторонами у специфікації (додаток до цього договору); тoвap придбавається покупцем з метою його подальшої передачі покупцем Товариству з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬДАР» (код ЄДРПОУ 45788123) на підставі договору фінансового лізингу ФЛТ №105, який 14 лютого 2025 року укладений між покупцем та лізингоодержувачем.
На підтвердження факту отримання товару від продавця позивачем надано до суду:
- специфікацію від 18.02.2025 (додаток №1 до договору купівлі-продажу);
- видаткову накладну №СТ-1328 від 10.03.2025, підписану між ТОВ «СТ-ПРОЗОРО» та ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ»;
- акт приймання-передачі товару від 10.03.2025 до договору купівлі-продажу, підписаний між ТОВ «СТ-ПРОЗОРО» та ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ»;
- свідоцтво про реєстрацію машини серія НОМЕР_3 від 12.03.2025 (власник ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ»).
11.03.2025 між ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» та ТОВ «ПІВДЕНЬДАР» укладена додаткова угода №1 до договору фінансового лізингу ФЛТ №105 від 14.02.2025. Відповідно до п.2 додаткової угоди сторони погодили внести зміни до додатку №2 до договору лізингу та викласти його в наступній редакції: 
«Предмет лізингу - трактор КАТА КF1304 (двигун №УТ23239171 Шасі №23090178)
Вартість предмета лізингу, грн.: (з ПДВ)	1520000	
Кількість лізингових платежів	24	
Дата авансового платежу	До 18.03.2025	
Графік сплати лізингових платежів	Лізингові платежі	Залишок заборгованості в частині відшкодування вартості майна з ПДВ, грн.: на кінець періоду, грн.	
Період	Дата платежу	Відшкодування вартості майна з ПДВ, грн.:	Винагорода лізингодавця (без ПДВ), грн.:	Загальна сума до сплати, грн.	 	
1	2	3	4	5	6	
Авансовий платіж	До 18.03.2025	380000	106400	486400	1140000	
1	17.04.2025	26000	31350	57350	1114000	
2	17.05.2025	26000	30635	56635	1088000	
3	17.06.2025	87000	29920 	116920 	1001000	
4	17.07.2025	87000	27528 	114528 	914000	
5	17.08.2025	26000	25135 	51135 	888000	
6	17.09.2025	26000	24420 	50420 	862000	
7	17.10.2025	26000 	23705 	49705 	836000	
8	17.11.2025	87000 	22990 	109990 	749000	
9	17.12.2025	87000 	20598 	107598 	662000	
10	17.01.2026	26000 	22205 	48205 	636000	
11	17.02.2026	26000 	17490 	43490 	610000	
12	17.03.2026	26000 	16775 	42775 	584000	
13	17.04.2026	26000 	16060 	42060 	558000	
14	17.05.2026	26000 	15345 	41345 	532000	
15	17.06.2026	87000 	14630 	101630 	445000	
16	17.07.2026	87000 	12238 	99238 	358000	
17	17.08.2026	26000 	9845 	35845 	332000	
18	17.09.2026	26000 	9130 	35130 	306000	
19	17.10.2026	26000 	8415 	34415 	280000	
20	17.11.2026	87000 	7700 	94700 	193000	
21	17.12.2026	87000 	5308 	92308 	106000	
22	17.01.2027	30000 	6915 	36915 	76000	
23	17.02.2027	30000 	2090 	32 090 	46000	
24	17.03.2027	46000 	1265 	47265 	0 	
 	Всього:	1520000 	508092 	2028092 		
На підтвердження факту передачі предмета лізингу лізингоотримувачу позивачем надано:
- видаткову накладну №6 від 31 березня 2025 р. (без переходу права власності), яку підписано між ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» та ТОВ «ПІВДЕНЬДАР»;
- акт від 31.03.2025 приймання-передачі обладнання Трактора КАТА KF1304 (двигун №УТ23239171 Шасі №23090178); реєстраційний номер НОМЕР_4 за договором фінансового лізингу ФЛТ №105 від 14.02.2025 (без переходу права власності), який підписано між ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» та ТОВ «ПІВДЕНЬДАР»;
- повідомлення ТОВ «ПІВДЕНЬДАР» від 03.03.2025 №02 про зберігання об`єкта лізингу за фактичною адресою: Білгород-Дністровський р-н, с. Успенівка, вул. Вузька, 88, підписане директором ТОВ «ПІВДЕНЬДАР» Христенко О.О.;
- акт огляду предмету лізингу від 31.03.2025, який підписано між ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» та ТОВ «ПІВДЕНЬДАР», відповідно до якого на момент проведення огляду предмет лізингу функціонує належним чином, будь-яких недоліків у функціонуванні та/або зовнішньому вигляді предмету лізингу сторонами не виявлено;
- акт огляду предмету лізингу від 30.06.2025, який підписано між ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» та ТОВ «ПІВДЕНЬДАР», відповідно до якого на момент проведення огляду предмет лізингу функціонує належним чином, будь-яких недоліків у функціонуванні та/або зовнішньому вигляді предмету лізингу сторонами не виявлено.
В матеріалах справи наявні виписки з банківського рахунку ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» за період з 25.02.2025 по 17.11.2025.
24.05.2025 на адреси відповідача-1 та відповідача-2 позивачем було направлено вимогу про сплату заборгованості від 21.05.2025 за №21/05/2025-01, яку отримано відповідачами 27.05.2025. У направленій вимозі позивач повідомив відповідачів про прострочення здійснення платежу від 17.04.2025 на 4 дні та про наявність заборгованості за договором лізингу, зокрема щодо платежу від 17.05.2025, а також про необхідність сплати пені за здійснені прострочення; позивач вимагав від відповідачів здійснити погашення наявної заборгованості протягом 3 днів з дня отримання цієї вимоги.
25.10.2025 на адресу відповідача-1 позивачем було направлено вимогу про надання інформації про фінансово-економічний стан лізингоодержувача від 21.10.2025 за №21/10/2025-01. У наданій вимозі позивач наголосив на обов`язку відповідача-1 щодо надання позивачу інформації про фінансово-економічний стан лізингоодержувача за формою, встановленої для подачі квартальної податкової звітності, протягом 5 робочих днів з дня отримання цих вимог. За даними трекінгу з офіційного сайту АТ «УКРПОШТА», що наданий позивачем, вбачається, що направлена вимога отримана відповідачем-1 30.10.2025.
25.10.2025 на адресу відповідача-1 позивачем було направлено вимогу про надання інформації про стан предмету лізингу від 21.10.2025 за №21/10/2025-02. У наданій вимозі позивач наголосив на обов`язку відповідача-1 щодо надання позивачу інформації про предмет лізингу протягом 5 робочих днів з дня отримання вимог. За даними трекінгу з офіційного сайту АТ «УКРПОШТА», що наданий позивачем, вбачається, що направлена вимога отримана відповідачем-1 30.10.2025.
В матеріалах справи наявні надані позивачем розрахунки заборгованості за лізинговими платежами, штрафу за прострочення сплати лізингових платежів, штрафу за ненадання інформації про стан предмету лізингу, штрафу щодо ненадання переліку користувачів предметом лізингу та комісії за договором лізингу на загальну суму 836000 грн.
Неналежне виконання відповідачами своїх договірних зобов`язань стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» до господарського суду з відповідним позовом про солідарне стягнення з відповідачів 112713 грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів, штрафу у загальному розмірі 836000 грн. та 1520 грн. комісії.
Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Згідно з п.п. 5,6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов?язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку; зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Положеннями п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов?язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
За ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
Згідно з ч.1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, яке відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 04.02.2021 №1201-IX фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.
Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 04.02.2021 №1201-IX лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу. До складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором. Протягом строку дії договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів може бути змінено у випадках та порядку, передбачених таким договором. З метою виконання лізингодавцем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу щодо оплати товарів, виконання робіт тощо лізингодавець має право отримати від лізингоодержувача авансовий платіж, що підлягає сплаті відповідно до умов договору фінансового лізингу. Авансовий платіж не є залученими коштами лізингодавця, а є складовою лізингових платежів за договором фінансового лізингу, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу.
За ч.ч. 1-4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
За ч.ч. 1-4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.ст. 546-548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання не спричиняє недійсність основного зобов`язання.
За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).
За ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
У відповідності до ч.1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов?язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
За ст.ст. 76-78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Господарський суд зазначає, що правовідносини у даній справі виникли на підставі укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» та ТОВ «ПІВДЕНЬДАР» договору фінансового лізингу ФЛГ №105 від 14.02.2025, а також укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» та ОСОБА_1 договору поруки №14/02/2025-1П від 14.02.2025.
Так, на виконання умов договору фінансового лізингу ФЛГ №105 від 14.02.2025 позивачем було надано відповідачу-1 предмет лізингу, а відповідач-1 зобов`язався своєчасно сплачувати лізингові платежі в розмірі, передбаченому додатком №2 до цього договору (в редакції додаткової угоди №1 від 11.03.2025).
Проаналізувавши наявні в матеріалами справи докази, зокрема специфікацію, видаткові накладні, акти приймання-передачі, свідоцтво про реєстрацію машини, повідомлення, вимоги, акти огляду, виписки з банківського рахунку, суд дійшов висновку про належне виконання позивачем своїх зобов?язань за договором ФЛГ №105 від 14.02.2025 та неналежне виконання відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань в частині повної та своєчасної сплати лізингових платежів за договором ФЛГ №105 від 14.02.2025, зокрема сплати згідно з графіком: лізингового платежу №5 (строк оплати: 17.08.2025, залишок заборгованості: 0 грн., 23 дні прострочення станом на 18.12.2025), лізингового платежу №6 (строк оплати: 17.09.2025, залишок заборгованості: 0 грн., 27 днів прострочення станом на 18.12.2025), лізингового платежу №8 (строк оплати: 17.11.2025, залишок заборгованості: 5115 грн., 31 день прострочення станом на 18.12.2025) та лізингового платежу №9 (строк оплати: 17.12.2025, залишок заборгованості: 107598 грн., 1 день прострочення станом на 18.12.2025), внаслідок чого у відповідача-1 виникла заборгованість за лізинговими платежами у розмірі 112713 грн., яка підтверджена за наявними матеріалами справи та відповідачем-1 не спростована.
Окрім того, на повідомлення позивача про наявність заборгованості від 21.05.2025 за №21/05/2025-01 відповідач-1 жодним чином не відреагував. Докази сплати відповідачем-1 наявної заборгованості в матеріалах справи відсутні.
В якості забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за договором фінансового лізингу ФЛГ №105 від 14.02.2025 між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір поруки №14/02/2025-1П від 14.02.2025, за яким поручитель зобов`язався відшкодувати кредиторові на його вимогу всі лізингові платежі (у тому числі пеню, штрафи, якщо такі будуть мати місце), а також виконаними інші фінансові зобов`язання відповідача-1, що виникнуть (можуть виникнути) на підставі договору лізингу, протягом 2 (двох) робочих днів з моменту, коли кредитор пред`явив поручителю вимогу про виплату відповідних сум, що підлягають сплаті на його користь.
Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи укладений та не виконаний належним чином договір фінансового лізингу, а також укладений між позивачем та відповідачем-2 та не виконаний належним чином договір поруки №14/02/2025-1П від 14.02.2025, з огляду на встановлені обставини справи в частині неналежного виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати лізингових платежів, господарський суд дійшов висновку про правомірність, підставність та необхідність задоволення заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів 112713 грн. заборгованості за лізинговими платежами.
Окрім того, на вимоги позивача, зокрема, про сплату заборгованості відповідач-1 та відповідач-2 жодним чином не відреагували. Докази сплати відповідачем-1 та відповідачем-2 наявної заборгованості в матеріалах справи відсутні.
Іншого відповідачами не доведено.
Щодо заявленого до стягнення штрафу за прострочення сплати лізингових платежів, господарський зазначає наступне.
Як було встановлено судом, п.10.2.1 договору фінансового лізингу ФЛГ №105 від 14.02.2025 передбачено, що в разі прострочення лізингоодержувачем строків оплати лізингових (в тому числі авансових) платежів, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф за кожен такий випадок у розмірі:
- 5% від вартості предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового авансового платежу на строк більше 10 днів з дати, що визначена в графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до цього договору);
- 10% від вартості предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 20 днів з дати, що визначена в графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до цього договору);
- 15% від вартості предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 30 днів з дати, що визначена в додатку 2 до цього договору.
Як було встановлено судом, за умовами договору поруки поручитель у безумовному і безвідкличному порядку зобов`язався відшкодувати кредиторові на його вимогу всі лізингові платежі (у тому числі пеню, штрафи, якщо такі будуть мати місце), а також виконати інші фінансові зобов`язання відповідача-1, що виникнуть (можуть виникнути) на підставі договорів лізингу.
У зв`язку з наявним простроченням сплати лізингових платежів, зокрема простроченнями сплати згідно з графіком лізингового платежу №5 (строк оплати: 17.08.2025, 23 дні прострочення станом на 18.12.2025), лізингового платежу №6 (строк оплати: 17.09.2025, 27 днів прострочення станом на 18.12.2025) та лізингового платежу №8 (строк оплати: 17.11.2025, 31 день прострочення станом на 18.12.2025), позивачем здійснено нарахування штрафу у розмірах 152000 грн. (10% від вартості предмету лізингу), 152000 грн. (10% від вартості предмету лізингу) та 228000 (15% від вартості предмету лізингу) відповідно, що в загальному становить 532000 грн.
Приймаючи до уваги умови укладених договорів, а також встановлені судом обставини допущення відповідачем-1 порушення умов договору фінансового лізингу, а також невиконання відповідачем-2 своїх зобов`язань за договором поруки, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів 532000 грн. штрафу за прострочення сплати лізингових платежів, розрахунок якого судом перевірено та встановлено його арифметичну вірність.
Іншого відповідачами не доведено.
Щодо заявленого до стягнення штрафу за ненадання переліку користувачів предметом лізингу, господарський вказує наступне.
Як було встановлено судом, п.5.1.8 договору фінансового лізингу ФЛГ №105 від 14.02.2025 передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний забезпечити фактичне користування предметом лізингу виключно особами, що мають відповідні передбачені законодавством дозволи (посвідчення); перелік осіб, а також підтверджуючі документи щодо наявності відповідних дозволів (посвідчень) лізингоодержувач зобов`язаний надати лізингодавцю не пізніше 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дня фактичної передачі предмету лізингу в користування лізингоодержувачу; за використання предмета лізингу не за призначенням, порушення порядку експлуатації та/чи обслуговування предмету лізингу, порушення пунктів 5.1.8, 5.14, 5.17.2-5.17.4 цього договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю штраф у розмірі 10 відсотків від вартості предмета лізингу за кожний відповідний випадок (п.10.2.3 договору лізингу).
Виходячи з наявних матеріалів справи вказане зобов?язання відповідачем-1 не виконано, переліку осіб (в т.ч. копій відповідних дозволів (посвідчень), як визначено п.5.1.8 договору фінансового лізингу, позивачу надано не було, що відповідачами не спростовано.
Приймаючи до уваги умови укладених договорів, зокрема порушення відповідачем-1 п.5.1.8 договору лізингу, господарський суд дійшов висновку про правомірність, підставність та необхідність задоволення заявлених ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів 152000 грн. штрафу за ненадання переліку користувачів предметом лізингу.
Іншого відповідачами не доведено.
Щодо заявленого до стягнення з відповідачів штрафу за ненадання інформації про стан предмету лізингу та про свій фінансово-економічний стан, господарський зазначає наступне.
Як було встановлено судом, п.п. 8.3.1-8.3.2 договору фінансового лізингу ФЛГ №105 від 14.02.2025 передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний за вимогою лізингодавця протягом 5 (п`яти) робочих днів надавати інформацію про свій фінансово-економічний стан за формою, встановленою для подачі квартальної звітності; лізингоодержувач зобов`язаний на письмовий запит лізингодавця протягом 5 (п`яти) робочих днів інформувати лізингодавця про стан предмету лізингу, інші запитувані лізингодавцем відомості, пов`язані з експлуатацією предмету лізингу.
25.10.2025 позивачем було направлено на адресу відповідача-1 відповідні вимоги від 21.10.2025 за №21/10/2025-01 та від 21.10.2025 за №21/10/2025-02. За даними трекінгу з офіційного сайту АТ «УКРПОШТА», що наданий позивачем, вбачається, що направлені вимоги отримано відповідачем-1 30.10.2025. Відповідно останнім днем для надання інформації на вимогу позивача був 06.11.2025, що відповідачем-1 зроблено не було, доказів зворотного до суду не надано.
Приймаючи до уваги умови укладених договорів, зокрема порушення п.п. 8.3.1, 8.3.2 договору лізингу, господарський суд дійшов висновку про правомірність, підставність та необхідність задоволення заявлених ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів 76000 грн. штрафу за ненадання інформації про стан предмету лізингу та 76000 грн. штрафу за ненадання інформації про свій фінансово-економічний стан.
Іншого відповідачами не доведено.
Щодо заявленої до стягнення з відповідачів комісії за договором лізингу, господарський зазначає наступне.
Як було встановлено судом, після спливу кожних 12 місяців після фактичної передачі предмету лізингу в користування лізингоодержувачу, останній зобов`язаний протягом 7 (семи) календарних днів сплатити на користь лізингодавця комісію в розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята відсотки) від вартості предмета лізингу, яка включає щорічну обов`язкову оцінку майна та адміністративні витрати лізингодавця; під «вартістю предмету лізингу», визначеною цим пунктом, мається на увазі вартість предмета лізингу (з ПДВ), визначена в графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до цього договору); в разу відсутності у лізингоодержувача заборгованості перед лізингодавцем зі сплати лізингових платежів дія цього пункту не застосовується (пункт 3.11 договору лізингу). 
З матеріалів справи вбачається, зокрема як слідує з акту від 31.03.2025 приймання-передачі обладнання Трактора КАТА KF1304 (двигун №УТ23239171 Шасі №23090178); реєстраційний номер 97009АА за договором фінансового лізингу ФЛТ №105 від 14.02.2025 (без переходу права власності), який підписано між ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» та ТОВ «ПІВДЕНЬДАР», що фактична передача предмету лізингу в користування лізингоодержувачу відбулась 31.03.2025, відтак 12-ти (дванадцяти) місячний строк відповідно до п.3.11 договору лізингу сплинув 31.03.2026, а обов`язок сплати такої комісії у відповідача виник у період з 01.04.2026 по 07.04.2026.
Таким чином, на момент подання позивачем позову до суду (зокрема із заявленими позовними вимогами про стягнення комісії) - 19.12.2025 обов?язок відповідача щодо сплати такої комісії не настав. Відтак, на переконання господарського суду, позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 1520 грн. комісії за договором лізингу станом на 19.12.2025 є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.
Іншого позивачем не доведено.
Проаналізувавши наявні матеріали справи та з урахуванням вищевикладених висновків суду, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та солідарне стягнення з відповідачів на користь ТОВ «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» заборгованості зі сплати лізингових платежів в сумі 112713 грн. та штрафу у загальному розмірі 836000 грн., в решті позову судом відмовляється.
Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, враховуючи чисельну судову практику та приймаючи до уваги, що солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено, судовий збір у сумі покладається на відповідачів в рівних частинах на кожного.
Щодо заявлених до стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу, господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За ч.ч. 3-5 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У попередньому розрахунку судових витрат у справі позивачем в позові визначено суму витрат у розмірі 20000 грн. (витрати на професійну правничу допомогу). На підтвердження заявлених вимог позивачем надано: договір про надання правової допомоги №10/12/2025-01 від 10.12.2025, укладений між Адвокатським об`єднанням «КОНФЕР ЛЕКС» та позивачем; рахунок на оплату №10/12/2025-01 від 10.12.2025 на суму 20000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги №10/12/2025-1 від 10.12.2025; акт виконаних робіт від 18.12.2025 про виконання договору про надання правової допомоги №10/12/2025-1 від 10.12.2025 (в частині надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги №10/12/2025-1 від 10.12.2025, на суму 20000 грн.); виписку по рахунку ТОВ «ЛК «АТОН-ХХІ» в частині перерахування 20000 грн. за правову допомогу на рахунок АО «КОНФЕР ЛЕКС».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об?єднання) зобов??язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
Водночас розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правничої допомоги. При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 126 ГПК України). До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Таким чином, частиною 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. До відповідного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Згідно з положеннями п.4 ст. 1, ч.3 ст. 27 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений за їх взаємною домовленістю. Водночас, суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України). Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вирішуючи питання щодо розміру витрат позивача на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, суд враховує, що позовну заяву та інші процесуальні документи адвокатом позивача складено якісно. З огляду на фактичні обсяги наданих послуг професійної правничої допомоги щодо представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» у суді, враховуючи критерій розумності розміру таких витрат, суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат у розмірі 20000 грн. є такою, що підтверджена поданими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення гонорару, є співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами та обсягом наданих адвокатом послуг.
Між тим, враховуючи, що позовні вимоги судом задоволено частково, у відповідності до ст. 129 ГПК України витрати на професійну правову допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, із заявлених позивачем позовних вимог про стягнення 950233 грн. судом задоволено 9487136 грн., тобто 99,84%. Таким чином, сума витрат на професійну правову допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу, становить пропорційно - 19968 грн., які діляться судом навпіл - на кожного відповідача.
Окрім того, суд зазначає, що клопотань від відповідачів в порядку ч.5 ст. 126 ГПК України про зменшення розміру заявлених до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу до суду не надійшло.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на часткове задоволення судом позову позивача, суд вважає, що заявлені позивачем до стягнення з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу адвоката є частково обґрунтованими та частково доведеними, а отже суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог та стягнення з кожного з відповідачів по 9984 грн. (19968 грн./2) витрат на професійну правничу допомогу, в решті витрат судом відмовлено.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» - задовольнити частково.
2.Солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬДАР» (68242, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, с. Успенівка, вул. Вузька, буд. 88, код ЄДРПОУ 45788123) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» (03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, офіс 19, код ЄДРПОУ 37441008) 112713 /сто дванадцять тисяч сімсот тринадцять/ грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів та 836000 /вісімсот тридцять шість тисяч/ грн. штрафу у загальному розмірі.
3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬДАР» (68242, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, с. Успенівка, вул. Вузька, буд. 88, код ЄДРПОУ 45788123) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» (03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, офіс 19, код ЄДРПОУ 37441008) 7115 /сім тисяч сто п`ятнадцять/ грн. 34 коп. судового збору та 9984 /дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири/ грн. витрат на професійну правничу допомогу.
4.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» (03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, офіс 19, код ЄДРПОУ 37441008) 7115 /сім тисяч сто п`ятнадцять/ грн. 34 коп. судового збору та 9984 /дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири/ грн. витрат на професійну правничу допомогу.
5.В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Рішення складено 20 липня 2026 р. з урахуванням обставин введеного воєнного стану, обстрілів об`єктів критичної інфраструктури, масованих атак м. Одеси країною-агресором.

Суддя Ю.С. Бездоля