П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/22013/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В. 
Суддя-доповідач - Сапальова Т.В. 
04 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сапальової Т.В. 
суддів: Ватаманюка Р.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в якому просить: визнати протиправною бездіяльності щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язати відповідача прийняти та розглянути зазначену заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649 та надати рішення за результатами розгляду заяви.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 прибула на територію України 06.01.2020, була документована ГУ ДМС у Харківській області посвідкою на тимчасове проживання. Востаннє отримала посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 терміном дії до 02.11.2022.
08.02.2023 Тернопільським відділом №1 УДМС у Тернопільській області притягнено ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 
В подальшому щодо ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останню зобов`язано покинути територію України до 07.03.2023. 
16.02.2023 ОСОБА_1 направила поштою заяву на адресу Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області, у якій просила задокументувати факт її звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також розглянути цю заяву.
Повідомленням від 03.03.2023 Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області надало ОСОБА_1 відповідь, у якій були роз`яснені положення законодавства щодо порядку і процедури розгляду заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також було роз`яснено зміст положення статті 9 Конвенції про статус біженців 1951 та постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №165, відповідно до якої строки надання адміністративних послуг зупинені на час воєнного стану. Позивачці повідомлено про те, що відповідно до позиції УВКБ ООН щодо України від березня 2022 УВКБ ООН не вважає Україну "безпечною країною походження" та рекомендує направляти іноземців, які проживали на території України і не встигли подати заяви про надання міжнародного захисту, для проходження національної процедури надання захисту у третій країні, яка є більш безпечною.
Не погоджуючись з такою відповіддю, ОСОБА_1 оскаржила її до суду та Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.06.2023 постановлено скасувати. Позовні вимоги задовольнити частково. Визнати протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо розгляду письмової заяви ОСОБА_1 від 16.02.2023 року. Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області повторно розглянути письмову заяву ОСОБА_1 від 16.02.2023 в порядку та спосіб, встановленні чинним законодавством України. В іншій частині позовних вимог відмовити.
На виконання зазначеного рішення суду Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області повторно розглянуло письмову заяву позивача від 16.02.2023 щодо наміру подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", та роз`яснено порядок звернення з відповідною заявою.
Вважаючи надану відповідь протиправною та такою, що порушує її право, позивач звернулася до суду з цим позовом. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.
За приписами статті 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначено Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі по тексту - Закон № 3671-VI) біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI додатковий захист це форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, які загрожують їх життю, безпеці чи свободі.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися (частина 6 стаття 5 Закону № 3671-VI ).
Інших підстав відмови у прийнятті документів від особи іноземця чинне законодавство України не містить.
Водночас, відповідно до ч.1 ст.7 Закону Україну № 3671-VI оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.
Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (далі по тексту - Правила №649).
Відповідно до пункту 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:
а) встановлює особу заявника;
б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);
в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;
г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;
ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);
е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;
є) проводить дактилоскопію заявника;
ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;
з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Відповідно до пунктів 2.2, 2.4, 2.5 Правил № 649 рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.
У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
У разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4). Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 3671-VI рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
Так, чинним нормативно-правовим регулюванням встановлено, що особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, має подати за місцем свого тимчасового перебування до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, особисто заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановленого зразка, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, долучивши до неї документи, визначені Законом № 3671-УІ, або повідомити про обставини їх відсутності.
Отже, норми чинного законодавства вимагають особистої присутності особи при поданні такої заяви з огляду на дії, які має вчинити при прийнятті заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (встановлення особи заявника, проведення дактилоскопії заявника, тощо), особиста присутність заявника є необхідною.
Обов`язок відповідача прийняти та розглянути заяву особи, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, в порядку, встановленому Законом № 3671-УІ, виникає у нього виключно у разі дотримання форми та порядку подання такої заяви, вимоги до чого, наведені вище.
Докази звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою з дотриманням вимог ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил №649 в матеріалах справи відсутні.
Отже, підстав для визнання протиправною бездіяльності Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, судом не встановлено.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви та зобов`язати відповідача прийняти та розглянути зазначену заяву відповідно до вимог Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правил №649, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
При цьому, дослідивши обставини справи щодо розгляду відповідачем письмової заяви ОСОБА_1 від 16.02.2023 року, колегія суддів зазначає наступне.
Зі змісту листа-відповіді Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 03.03.2023 встановлено, що заяву ОСОБА_1 розглянуто відповідачем в порядку Закону України "Про звернення громадян".
Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 не підтвердила доказами своє звернення до Відділів управління ДМС в Тернопільській області, відділу ДМС у смт. Підволочиськ до закінчення строку дії її посвідки на проживання за продовженням строку дії посвідки на тимчасове проживання. Не містять матеріали справи доказів, що в період з моменту взяття її на облік як ВПТ у Тернопільській області 27.09.2022 до 08.12.2022, а також до 08.02.2023 громадянка російської федерації ОСОБА_1 вживала спроби для легалізації власного становища, зверталася до УДМС у Тернопільській області, територіальних підрозділів з клопотанням щодо продовження строку тимчасового перебування на території України, документування посвідкою на тимчасове проживання в Україні, оформлення документів для надання дозволу на імміграцію, надання дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на постійне проживання в Україні, набуття/прийняття до громадянства України. З поданих позивачем документів вбачається, що лише після прийняття 08.02.2023 рішення про її примусове повернення до країни походження чи третьої країни, позивач 16.02.2023 подала до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області звернення щодо наміру бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке було розглянуто у порядку встановленому Законом України "Про звернення громадян".
Отже, враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не вчинила усі можливі дії задля оформлення відповідних дозвільних документів для її законного перебування на території України, не дотрималася вимог законів України щодо продовження строків перебування на території України.
Оцінюючи доводи позивача та відповідача, що стосуються наявності або відсутності підстав надання ОСОБА_1 статусу біженця, колегія суддів враховує, що встановлення та перевірка таких фактів належить до компетенції органів державної міграційної служби після прийняття рішення про прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на етапі розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що не є предметом спірних правовідносин в межах заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий | | | Сапальова Т.В.
Судді | | | Ватаманюк Р.В.    Капустинський М.М.