Справа № 344/15598/25
Провадження № 2/344/1074/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючого – судді Мелещенко Л.В. 
за участю секретаря судового засідання – Дутки Р.-І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна та стягнення грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки.
03 вересня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна та стягнення грошової компенсації.
Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що 14 лютого 2009 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, що був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №176. 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2025 року у справі № 344/22361/24 шлюб між сторонами розірвано. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалося.
За час шлюбу позивач з відповідачкою набули у власність наступне майно:
- земельна ділянка, кадастровий номер 2620884101:01:002:1019, площею 1600 кв.м, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: с. Ільці, Верховинський район, Івано-Франківська область, набута у власність на ім`я позивача на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, реєстровий № 2669, посвідченого 22.06.2011 Яцком П.П., приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу; земельна ділянка оформлена на ім`я позивача; 
- автомобіль Renault Kangoo пасажирський, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , придбаний на ім`я позивача в 2012 році та перебуває в його користуванні;
- незавершений будівництвом житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами загальною площею 109,1 кв.м за адресою: масив «Через дорогу», ділянка № НОМЕР_3 АДРЕСА_1 . Вказаний будинок зведений з часу перебування сторін у шлюбі. На вказаний незавершений будівництвом об`єкт надано дозвільну документацію на початок будівництва, інвентаризацію та визначено ступінь його готовності.
Вартість земельної ділянки з кадастровим номером 2620884101:01:002:1019 становить 168000,00 гривень, що підтверджується висновком про експертно-грошову оцінку; вартість автомобіля Renault Kangoo становить 177000,00 гривень, що підтверджується звітом про оцінку майна; вартість незавершеного будівництвом житлового будинку садибного типу за адресою: масив «Через дорогу», ділянка № НОМЕР_3 с. Угорники, становить 3610975,00 гривень, що підтверджено звітом про оцінку вартості незавершеного будівництвом будинку.
Позивач зазначає, що житловий будинок не має ознак самочинності будівництва.
Враховуючи порядок користування спільним майном подружжя та вартість такого майна позивач вважає за необхідне просити суд виділити у власність позивача: земельну ділянку з кадастровим номером 2620884101:01:002:1019 вартістю 168000,00 гривень, автомобіль Renault Kangoo вартістю 177000,00 гривень, залишивши незавершений будівництвом житловий будинок садибного типу за адресою: масив «Через дорогу», ділянка № НОМЕР_3 с. Угорники. вартістю 3 610 975,00 гривень у власності відповідачки, стягнувши з неї різницю вартості спірного майна в сумі 1632987,50 гривень.
За таких обставин позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя вказане нерухоме майно та здійснити поділ спільно нажитого майна подружжя, шляхом визнання за позивачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2620884101:01:002:1019, автомобіль Renault Kangoo вартістю та визнання за відповідачкою права власності на житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами (незавершений будівництвом) за адресою: масив «Через дорогу», ділянка № НОМЕР_3 с. Угорники, стягнути з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію різниці вартості спірного майна в сумі 1632987,50 гривень (а.с. 1-6).
12 листопада 2025 року представником відповідачки ОСОБА_2 – адвокатом Неште Аллою Іванівною подано до суду заяву, в якій викладає свої заперечення на позов. Вказує, що відповідачка ОСОБА_2 заперечує задоволення позову у заявленому вигляді, оскільки позивачем, крім заявленого майна, приховано нерухоме майно: трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що була була успадкована позивачем у 2008 році початковою площею 57 кв.м.
У період спільного проживання та перебування у шлюбі подружжям було здійснено істотну реконструкцію даного майна шляхом перепланування за рахунок приєднання мансардного приміщення. У результаті спільної праці та вкладення спільних коштів подружжя, загальна площа квартири істотно збільшилася та на поточний момент становить 93,2 метри квадратних (в тому числі житлова 74,2 кв.м). Таким чином, має місце факт збільшення загальної площі майна на 36,2 кв.м (93,2 кв.м - 57 кв.м). Ця різниця у площі, набута в результаті реконструкції за спільні кошти, є спільно нажитим майном подружжя. Саме ця частина, а саме 36,2 кв.м збільшеної площі, підлягає поділу як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, оскільки її створення нерозривно пов`язане з матеріальними та трудовими внесками обох сторін у період шлюбу. 
Відповідач зазначає, що незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 109,1 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно не набув статусу об`єкта нерухомого майна, оскільки він не прийнятий в експлуатацію і право власності на будинок не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав, адже новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації та з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, речей як предметів матеріального світу, тобто щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Враховуючи вищевикладене, поділу підлягає об`єкт незавершеного будівництва, який є сукупністю будівельних матеріалів. Відповідно, оцінка щодо даного майна повинна здійснюватися як вартість будівельних матеріалів, з яких цей об`єкт збудовано, що в даному випадку суперечить позовним вимогам, так як позивачем додано звіт про оцінку вартості незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розроблений Обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» на суму 3 610 975,00 гривень.
Окрім того, як вказано у висновку про вартість майна, ринкова вартість незавершеного будівництвом житлового будинку, ворота, огорожа, огорожа, вказана з врахуванням вартості земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . 
Окремої уваги заслуговує той факт, що позивач необґрунтовано включив до переліку спільно нажитого майна (а саме у висновку про вартість майна), яке підлягає поділу, земельну ділянку площею 0,0801 га (кадастровий номер 2610196601:13:007:0563), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідачка рішуче заперечує проти визнання вказаної земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та зазначає, що вказана земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідачки. Ділянка була набута відповідачем у 2016 році в процесі безоплатної приватизації згідно з рішенням Угорницької сільської ради від 29.01.2016.
Стосовно майна, на яке позивач просить визнати за ним право особистої приватної власності, а саме земельної ділянки (кадастровий номер 2620884101:01:002:1019, площею 1600 кв.м, с. Ільці,Верховинський район) та автомобіля Renault Kangoo (2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 ), відповідачка зазначає, що позивачем свідомо значно занижена ринкова вартість даного майна. Це твердження підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості, сформованою відповідно до наказу Фонду державного майна України від 25 червня 2021 року № 1097, яким введено в експлуатацію Єдину базу даних звітів про оцінку з модулем електронного визначення оціночної вартості (https://evaluation.spfu.gov.ua). Згідно з Довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 11 листопада 2025 року (унікальний реєстраційний номер 201-20251111-0010738263), ринкова вартість лише земельної ділянки (кадастровий номер 2620884101:01:002:1019) становить: офіційна оціночна вартість (згідно Довідки): 446 240 (чотириста сорок шість тисяч двісті сорок) гривень 68 коп.
Сума, заявлена позивачем, - 168 000,00 гривень. Таким чином, позивачем заявлена вартість земельної ділянки є заниженою більш ніж у 2,65 рази (446 240,68 /168 000,00), що є неприпустимим при здійсненні поділу спільного сумісного майна та розрахунку грошової компенсації.
Що стосується автомобіля Renault Kangoo пасажирський, 2009 року випуску (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), на яке позивач просить визнати право особистої приватної власності, відповідачка заперечує проти заявленої оцінки. Позивачем у позовній заяві вказана вартість автомобіля в розмірі 177 000 (сто сімдесят сім тисяч) гривень 00 коп. Відповідач вважає, що ця сума є свідомо заниженою та не відповідає фактичним цінам на вторинному ринку, що безпосередньо порушує принцип рівності часток подружжя. 
Для об`єктивного розрахунку необхідно застосувати вартість, розраховану на підставі середньоринкових даних: 1. Середня ринкова вартість,згідно з даними сайту «Авто Номера Україна», вартість автомобіля становить 6 460 доларів США. Офіційний курс НБУ станом на день подання відзиву (за курсом 41,48 гривень за 1 долар США) ринкова вартість у гривневому еквіваленті становить: 6 460 USD х 41,48 гривень/USD = 268 720 гривень 80 коп.
Таким чином, позивачем вартість автомобіля занижена більш ніж на 91 720,80 гривень (268 720,80 гривень - 177 000,00 гривень), що становить значне відхилення.
За таких обставин відповідачка просить відмовити у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки, кадастровий номер 2610196601:13:007:0563, площею 0,0801 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , як такої, що є особистою приватною власністю відповідачки; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя частку трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 36,2 кв.м збільшеної площі, набутої внаслідок реконструкції за спільні кошти подружжя; здійснити поділ спільного сумісного майна з урахуванням виявленого майна, його фактичної ринкової вартості та виключення майна, що є особистою приватною власністю відповідача (а.с.82-84).
02 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» на адресу суду від представника відповідачки ОСОБА_2 – адвоката Неште Алли Іванівни надійшла зустрічна позовна заява, в якій відповідачка просить: 
1. прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з позовом у справі №344/15598/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна та стягнення грошової компенсації;
2. визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 частину квартири площею 47,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , яка відповідає збільшеній площі внаслідок реконструкції, за час спільного проживання подружжя; 
3. здійснити поділ зазначеного майна подружжя, шляхом стягнення грошової компенсації з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 в розмірі 1/2 вартості вказаного майна у сумі 1 101 576 гривень 57 копійок (а.с. 143-148).
Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 вересня 2025 року вказану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 45-46).
 
Ухвалою суду від 04 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с.54-56).
 
Ухвалою суду від 04 вересня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна та стягнення грошової компенсації – відмовлено у повному обсязі (а.с. 57-60).
 
Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 73-75).
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02 квітня 2026 року зустрічну позовну заяву передано для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 168).
 
Ухвалою суду від 09 квітня 2026 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ до спільного розгляду із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна та стягнення грошової компенсації. Повернуто заявникові матеріали зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ (а.с. 181-185).
Ухвалою суду від 11 травня 2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 191-193).
Пояснення учасників справи у судовому засіданні.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, попередньо представник позивача - адвокат Тугай І.М. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити (а.с.213).
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, однак представником відповідача – адвокатом Неште А.І. подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, в якій позовні вимоги визнала частково, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, набуте під час шлюбу: земельну ділянку, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Верховинський район, с. Ільці (площею 0,16 га, кадастровий номер 2620884101:01:002:1019), автомобіль Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску); об`єкт незавершеного будівництва 85% готовності (житлового будинку), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; заперечувала щодо стягнення з неї компенсації, оскільки не має фінансової можливості виплатити кошти, просила здійснити поділ вказаного спільного сумісного майна подружжя в натурі, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку за кожним у кожному з цих об`єктів; у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації в сумі 1 632 987,50 гривень відмовити повністю (а.с. 195-196).
Учасники справи у судове засідання, призначене на 09 вересня 2026 року, не з`явилися, тому суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
На незавершений будівництвом, готовністю 85 %, житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами загальною площею 109,1 кв.м за адресою: масив «Через дорогу», ділянка АДРЕСА_1 видано технічний паспорт (а.с. 8-9).
Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянку, складеного суб`єктом оціночної діяльності - оцінювачем ОСОБА_4 , вартість земельної ділянки, що оцінена для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, площею 1600 м? за адресою: Івано-Франківська область, Верховинський район, с. Ільці становить: 168000,00 гривень (Сто шістдесят вісім тисяч гривень 00 коп) (а.с. 10).
Відповідно до довідки про внесення інформації зі звіту про оцінку до єдиної бази даних про оцінку, вартість земельної ділянки, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Верховинський район, с. Ільці (площею 0,1600 га, кадастровий номер 2620884101:01:002:1019) становить 168000,00 гривень (а.с. 11).
Як вбачається зі звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності – Товариством з обмеженою відповідальністю «ВСЕУКРАЇНСЬКА ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ», що діє на підставі Сертифіката суб`єкта оціночної діяльності, виданого Фондом державного майна України №211/2024 від 03.05.2024, ринкова вартість автомобіля RENAULT KANGOO ПАСАЖИРСЬКИЙ В, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , станом на дату оцінки, становить 177 000 гривень (Сто сімдесят сім тисяч гривень) (а.с. 14-19).
Згідно свідоцтва про право на шлюб 14 лютого 2009 року був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_5 (а.с. 22 зворот).
ОСОБА_6 видано державний акт на право власності серії ІФ 115522 на земельну ділянку площею 0,1600 га, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Верховинський район, с. Ільці, (а.с.23).
З 02.10.2012 ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску (а.с.24).
ОСОБА_2 як замовнику наданий проект на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24 зворот, а.с. 25-29).
Відповідачу ОСОБА_2 Департаментом містобудування, архітектури та культурної спадщини видано будівельний паспорт забудови земельної ділянки масив «Через дорогу», с.Угорники (а.с. 29 зворот, а.с. 30).
07.08.2017 ОСОБА_2 зверталася до Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з повідомленням про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта (а.с.31).
Згідно звіту про оцінку вартості незавершеного будівництвом житлового будинку (Літер. А) (готовність 85%), ворота (Літер. №1), огорожа (Літер. №2), огорожа (Літер. №3), за адресою: АДРЕСА_1 , Замовник: ОСОБА_1 , Виконавець: ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», Оцінювач ОСОБА_7 , яка діяла на підставі договору від 04.08.2025, ринкова вартість незавершеного будівництвом житлового будинку (Літер. А) (готовність 85%), ворота (Літер. №1), огорожа (Літер. №2), огорожа (Літер. № 3), з врахуванням вартості земельної ділянки за адресою: Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, с. Угорники, масив «Через дорогу» становить: 3610975 гривень (три мільйони шістсот десять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять гривень), без врахування ПДВ. Вартість земельної ділянки становить 421326 гривень (чотириста двадцять одна тисяча триста двадцять шість гривень), без ПДВ. Вартість незавершеного будівництвом житлового будинку з врахуванням вартості земельної ділянки становить: 3189649 + 421326 = 3610975 гривень. Ринкова вартість незавершеного будівництвом (житлового будинку (Літ. А) ворота (Літер. №1) огорожа (Літер. №2), огорожа (Літер. №3), з врахуванням вартості земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 становить: 3610975 гривень (три мільйони шістсот десять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять гривень), без врахування ПДВ (а.с.32-42).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка, кадастровий номер 2610196601:13:007:0563, площею 0,0801 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_2 , розмір частки 1 (а.с. 64, 70, 90).
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , земельної ділянки площею 0,16 га, кадастровий номер 2620884101:01:002:1019, та земельної ділянки 0,0469 га, кадастровий номер 2610197401:196003:0186 (а.с. 88-89, 150-153).
Згідно довідки про оціночну вартість нерухомого майна, вартість земельної ділянки, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Верховинський район, с. Ільці (площею 0,16 га, кадастровий номер 2620884101:01:002:1019) становить 446240,68 гривень (а.с.91-92, 154-156).
29 січня 2016 року Угорницькою сільською радою Івано-Франківської міської ради прийнято рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в масиві «Через дорогу», земельна ділянка з кадастровим номером 2610196601:13:007:0563 (а.с.93).
19 вересня 2008 року був укладений договір дарування частини квартири між ОСОБА_8 , Дарувальником, та ОСОБА_1 , Обдаровуваним, відповідно до якого ОСОБА_8 передає у власність ОСОБА_1 належну йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 , а ОСОБА_1 приймає у дар вищевказану частину квартири (а.с. 122-123, 160-161).
19 вересня 2008 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є син ОСОБА_8 . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 (а.с.124-125, 158-159). 
Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду
за результатами розгляду справи.
Частина четверта статті 4 Цивільного процесуального кодексу України надає право кожній особі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Способи захисту цивільного права чи інтересу – це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, пункт 5.5). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).
Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто такими, що відповідають змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 та від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16).
Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та від 11 квітня 2019 року у справі №339/116/16-ц .
Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.
Відповідно до частини першої статті 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Тлумачення статті 61 Сімейного кодексу України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 Сімейного кодексу України).
Стаття 69 Сімейного кодексу України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Згідно статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Відповідно до частини першої статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно статті 72 Сімейного кодексу України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
З матеріалів справи вбачається, що з 14 лютого 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2025 року, що набрало законної сили 18 лютого 2025 року.
За період перебування у шлюбі сторонами було придбано земельна ділянку площею 0,1600 га, кадастровий номер 2620884101:01:002:1019, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Верховинський район, с. Ільці, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.06.2011, а 02.10.2012 - транспортний засіб марки Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску.
Також під час перебування у шлюбі 25.07.2017 ОСОБА_2 як замовнику був наданий був проект на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером 2610196601:13:007:0563, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 852677726101, що належить на праві приватної власності відповідачу.
На час звернення позивача до суду з даним позовом житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами загальною площею 109,1 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , незавершений будівництвом, готовність становить 85 %.
Вирішуючи вимогу щодо поділу житлового будинку, незавершеного будівництвом, суд виходить з наступного.
Стаття 331 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.
Отже, з аналізу норм статті 331 Цивільного кодексу України можна дійти висновку, що законодавець передбачив (у разі необхідності) можливість володіння та розпорядження об`єктом незавершеного будівництва. Тобто за необхідності вчинення юридично значимих дій (зокрема, правочинів) щодо такого майна його власник може зареєструвати за собою право власності на об`єкт незавершеного будівництва.
Згідно пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.
При цьому державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва прямо передбачена в цьому Законі із серпня 2012 року.
Об`єктом незавершеного будівництва є новостворена річ, фізичне створення якої розпочато, але не завершено, тобто не виконані всі передбачені проєктом роботи.
Крім того, «незавершеність» будівництва в розумінні закону та для цілей правозастосування може полягати у не вчиненні дій, спрямованих на закінчення юридичного складу будівництва – введення будівлі в експлуатацію та здійснення державної реєстрації права власності на неї.
Об`єкт незавершеного будівництва з урахуванням підходів, які склалися у доктрині цивільного права, може розглядатися у трьох вимірах: 1) як сукупність будівельних матеріалів (сукупність рухомих речей – res mobiles); 2) як об`єкт нерухомого майна (res immobiles); 3) як річ особливого роду, яка, по суті, поєднує в собі ознаки рухомих і нерухомих речей (res sui generis – річ «свого роду»).
Поняття нерухомих речей («нерухомого майна», «нерухомості») у їх зіставленні з речами рухомими законодавець надав у статті 181 Цивільного кодексу України. За змістом цієї статті до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.
Натомість рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.
За змістом частини другої статті 331 Цивільного кодексу України для нерухомості легітимаційну роль виконує факт її прийняття в експлуатацію або факт державної реєстрації права власності на неї. Втім, у такого роду об`єктах юридична складова (наприклад, державна реєстрація) не виключає природний (фізичний) елемент, адже, безумовно, необхідним є реальне існування певного матеріального предмета.
Отже, нерухоме майно хоча й наявне в дійсності як певний об`єкт матеріального світу, але до державної реєстрації права власності на нього цього майна як об`єкта цивільного обороту юридично «не існує». З огляду на наведене нерухома річ (нерухомість, нерухоме майно) характеризується поєднанням природного і юридичного критеріїв, обидва з яких однаковою мірою важливі й відсутність хоча б одного з них свідчитиме про те, що відповідна річ не є об`єктом нерухомості в цивільно-правовому сенсі.
Об`єкт незавершеного будівництва, незалежно від того, на якій стадії готовності він перебуває, як правило, відповідає одній з основних ознак, визначених законом для об`єктів нерухомості – «стаціонарності», тобто неможливості їхнього вільного переміщення у просторі без їх знецінення та зміни їх призначення, оскільки такий об`єкт нерозривно пов`язаний із земельною ділянкою (землею), на якій він зводиться, і переміщення цього об`єкта без завдання йому шкоди є неможливим.
Іншою особливістю, яка вирізняє об`єкт незавершеного будівництва, є те, що він створюється з використанням рухомих речей – будівельних матеріалів.
Будівельні матеріали, крім характерної їм ознаки «рухомості», за своєю природою переважно є ще й речами споживними, тобто такими, які внаслідок одноразового їх використання знищуються або припиняють існувати у первісному вигляді (частина перша статті 185 Цивільного кодексу України).
Будівництво за своєю суттю є процесом втрати будівельними матеріалами і конструкціями своєї ідентичності. Будівельні матеріали чи конструкції, використані при зведенні об`єкта будівництва, перестають існувати, й право власності на них припиняється згідно зі статтею 349 Цивільного кодексу України. Такі матеріали неможливо відділити від самого об`єкта будівництва без завдання їм усім або окремим із них шкоди та зниження їх економічної цінності. Водночас їх оборотоздатність без відділення від об`єкта будівництва неможлива.
Економічна цінність об`єкта незавершеного будівництва не вичерпується вартістю використаних при його зведенні будівельних матеріалів і конструкцій, а включає також вартість проєктування, права на земельну ділянку, вартість будівельних робіт і платних дозвільних процедур чи інших пов`язаних послуг.
Отже, визначення об`єкта незавершеного будівництва винятково як сукупності будівельних матеріалів і конструкцій є неповним і таким, що не відповідає ні природі створення такого об`єкта, ні правовим наслідкам втрати будівельними матеріалами і конструкціями своєї ідентичності як об`єктами цивільного обороту.
Велика Палата Верховного Суду розглядає об`єкт незавершеного будівництва як річ особливого роду, щодо якої можливе існування цивільних прав і обов`язків, яка хоча і тяжіє до нерухомого майна за своїми фізичними властивостями, проте не є повноцінним об`єктом нерухомості. Така річ відповідає природному критерію (наявний факт її фізичного спорудження), проте не задовольняє юридичний критерій – відсутній факт введення її в експлуатацію та проведення державної реєстрації речових прав на неї. Подібного підходу дотримувався і Верховний Суд України в постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 до здійсненого Великою Палатою Верховного Суду відступу від нього у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19.
У постанові від 08 квітня 2026 року у справі № 607/10858/22 Велика палата Верховного Суду виснувала правовий висновок, в якому зазначила, що право власності на частку в незавершеному будівництві, яке не є самочинним будівництвом, може бути визнане судом у порядку поділу спільного майна подружжя.
 
Верховний Суд зазначив, що нерухомими речами треба визнавати як повністю завершені, так і не завершені будівництвом об`єкти, право власності на які зареєстроване у встановленому порядку; будівельні матеріали, вироби та конструкції, що використовуються під час будівництва, є рухомими речами до моменту їх фізичного включення до конструкцій об`єкта будівництва, після чого такі матеріали, вироби та конструкції втрачають свою ідентичність; об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва), право власності на який не зареєстровано в установленому для державної реєстрації речових прав на нерухомість порядку, не належить ані до рухомих, ані до нерухомих речей, постаючи як piч sui generis (свого, особливого роду). Така річ може бути об`єктом цивільних прав і обов`язків, у тому числі речових, однак лише як річ особливого роду.
Суд вважає, що у даній справі предметом спору про поділ майна подружжя є, у тому числі, саме об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок) як об`єкт цивільних прав і річ sui generis, а не використані під час його спорудження будівельні матеріали, вироби та конструкції.
Судом встановлено, що спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований під час шлюбу за спільні сумісні кошти, за спільної праці подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не здається в експлуатацію і право власності на нього не оформлюється з вини відповідачки. 
Позивач звернутися до уповноваженого органу з метою здачі в експлуатацію будинку не має можливості, оскільки усі дозвільні документи видані на ім`я його дружини, що перешкоджає йому реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна. Сам юридичний статус спірного об`єкта як незавершений будівництвом житловий будинок через свідоме неприйняття такого в експлуатацію не може бути перепоною за наявності наведених обставин у визнанні такого спірного об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя. 
Згідно із частиною першою статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18).
Натомість у даній справі обставину самочинного спорудження сторонами (без отримання необхідного дозволу або на земельній ділянці, не відведеній для цього) спірного житлового будинку суд не встановив. 
Отже, статус спільної сумісної власності на незавершений будівництвом житловий будинок доведено позивачем. 
Також суд приймає до уваги, що відповідачка визнала правовий режим спільної сумісної власності подружжя щодо всього спірного майна, вказавши, що факт наявності права спільної сумісної власності сторін на це майно є доведеним та не потребує додаткового доказування.
Крім того, суд враховує практику Верховного Суду.
Так, Верховний Суд в своїй Постанові від 28 жовтня 2019 року по справі №308/2695/16-ц вказав, що враховуючи ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва, можливості визначити окремі частини і за умови можливості довести до кінця будівництво об`єкта незавершеного будівництва, такий об`єкт незавершеного будівництва може бути поділеним між подружжям з визначенням часток кожного на такий об`єкт.
У Постанові від 03 грудня 2018 року по справі № 525/511/16-ц, Верховний Суд також вказував, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
Отже, об`єкт незавершеного будівництва може бути поділеним між подружжям до моменту введення його в експлуатацію, якщо його будівництво завершене або майже завершене, тобто коли можна побачити, що це є саме нерухомим майном, а не грудою будівельних матеріалів. Іншою умовою для поділу такого майна є можливість його поділу.
Саме подружжя, споруджуючи житловий будинок, не ідентифікує незавершений будівництвом об`єкт як сукупність будівельних матеріалів і конструкцій тощо, а прагне набути у власність об`єкт нерухомого майна (житло). Незавершення будівництва і невведення об`єкта в експлуатацію не нівелює ці прагнення і очікування, тому законодавець у статті 331 Цивільного кодексу України передбачив «у разі необхідності» набуття права щодо такого об`єкта.
Тому за обставин, коли співвласник, який не є забудовником і не може здійснити юридично значущі дії щодо введення об`єкта в експлуатацію, прагне захистити свої правомірні очікування щодо набуття права власності на нерухоме майно, може звернутися до суду та просити визнати за собою право на належну йому частку в об`єкті незавершеного будівництва.
Іншого шляху для захисту своїх прав така особа не має, оскільки є повністю залежною від дій іншого з подружжя (формального забудовника), який своєю чергою діє недобросовісно та не заінтересований у введенні будинку в експлуатацію.
Рішення суду в такій ситуації не створює істотно нової підстави для набуття такою особою права власності на недобудову, а лише підтверджує той правовий режим спільної сумісної власності на об`єкт незавершеного будівництва, який і так існує з огляду на презумпцію спільності набуття подружжям майна під час перебування в шлюбі.
Вирішуючи спір щодо поділу такого особливого об`єкта цивільного обороту, як об`єкта незавершеного будівництва, суд не може підміняти компетентні органи, на які законом покладено обов`язок щодо прийняття збудованих об`єктів в експлуатацію.
З вказаних підстав земельна ділянка, транспортний засіб та житловий будинок є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем шлюбний контракт не укладений, будь-якої домовленості щодо поділу майна немає.
Враховуючи вказані обставини, суд не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна сторін, тому частки сторін - рівними.
Вирішуючи вимоги щодо стягнення грошової компенсації, суд зазначає наступне.
У позовній заяві позивач просить визначити кожному з подружжя чітко визначене нерухоме майно та стягнути грошову компенсацію різниці вартості спірного майна в сумі 1632987,50 гривень.
Відповідачка заперечує щодо стягнення з неї такої компенсації, посилаючись на важкий матеріальний стан.
Стаття 71 Сімейного кодексу України, зокрема, визначає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 Цивільного кодексу України). 
Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року в справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19), від 09 червня 2021 року в справі № 537/5528/16 (провадження № 61-11253св20) дійшов наступних висновків. Так, Верховний Суд ураховує, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію.
Тобто, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен розглянути можливість здійснити поділ всього спільного сумісного майна подружжя у спосіб без визначення грошової компенсації або з визначенням такої у мінімальному розмірі.
З матеріалів справи вбачається, що незавершений будівництвом житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами загальною площею 109,1 кв.м за адресою: масив «Через дорогу», ділянка № НОМЕР_3 АДРЕСА_1 (готовність 85%), без врахування вартості земельної ділянки становить 3189649 гривень, тому 1/2 частину даного будинку не можна віднести до незначної частки, яка не може бути виділена в натурі.
Стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами, що вказаний житловий будинок та земельна ділянка є неподільними. 
Разом з тим, суд вважає, що оскільки цільове призначення будинку — це постійне проживання людей, його поділ у натурі можливий без втрати його цільового призначення. 
З матеріалів справи не вбачається, а судом не встановлено, що спільне володіння і користування майном подружжя є неможливим.
Суд також враховує те, що незважаючи на те, що автомобіль Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску перебуває у користуванні позивача, відповідач просить здійснити поділ вказаного спільного сумісного майна подружжя в натурі.
За наведених обставин суд не вбачає підстав для припинення права особи на частку у спільному майні подружжя та присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про визнання за позивачем та відповідачем право власності на спірне нерухоме майно кожному по 1/2 частині.
Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які були б підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 15, 133-137, 141, 259, 263-265, 353-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд - 

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна та стягнення грошової компенсації – задовольнити частково.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер 2620884101:01:002:1019, площею 1600 кв.м, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: с. Ільці, Верховинський район, Івано-Франківська область; автомобіль Renault Kangoo пасажирський, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; незавершений будівництвом житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами, загальною площею 109,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 2620884101:01:002:1019, площею 1600 кв.м, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: с. Ільці, Верховинський район, Івано-Франківська область.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 2620884101:01:002:1019, площею 1600 кв.м, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: с. Ільці, Верховинський район, Івано-Франківська область.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , право власності на 1/2 частину транспортного засобу Renault Kangoo пасажирський, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , право власності на 1/2 частину транспортного засобу Renault Kangoo пасажирський, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку садибного типу з господарськими спорудами, загальною площею 109,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку садибного типу з господарськими спорудами, загальною площею 109,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи: 
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_5 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення складено та підписано 17 вересня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.