Справа № 439/2009/24 Головуючий у 1 інстанції: Марків Т.А. 
Провадження № 22-ц/811/1369/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 серпня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представнка ОСОБА_1 - адвоката Барабаша Володимира Гнатовича на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 26 січня 2026 року в складі судді Марків Т.А. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів за певний період та звільнення від їх сплати, стягнення аліментів, -
встановив:
У вересні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 , в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив: припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, щомісячно, які стягуються з нього на підставі наказу Бродівського районного суду Львівської області від 17 травня 2024 року (справа № 439/998/24) з вересня 2024 року по 31 липня 2025 року; звільнити ОСОБА_2 від сплати нарахованих аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 24 червня 2024 року по 25 вересня 2024 року в розмірі 13427.42 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, за період з 25 вересня 2024 року до 31 липня 2025 року включно.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2024 року між ними розірвано. За час перебування в шлюбі у них народилась двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі судового наказу, виданого Бродівським районним судом Львівської області 17 травня 2024 року, з нього на користь на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.05.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.
Станом на 12 вересня 2024 року у нього перед відповідачкою наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 16398.87 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості Бродівського РВ ДВС у Золочівському районі Львівської області ЗМУМЮ.
Вказує, що починаючи з 24 червня 2024 року ОСОБА_3 залишила дітей позивачу та більше не поверталась, інколи провідує дітей, діти з цього часу знаходяться на його повному утриманні, жодної участі у вихованні, утриманні і навчанні дітей відповідачка не бере.
Вважає, що стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання дітей, з врахуванням того, що з 24 червня 2024 року діти проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні є безпідставним та порушує права позивача, як особи, яка самостійно утримує своїх дітей.
Зазначає, що оскільки він повністю забезпечує дітей, витрати на їх утримання є досить великими, згоди між ними щодо сплати відповідачкою на його користь аліментів в добровільному порядку не досягнуто, а тому вважає, що такі можуть бути стягнуті на підставі судового рішення.
В заяві про зменшення позовних вимог зазначає, що оскільки діти почали проживати з матір`ю з 01 серпня 2025 року, а відтак прохальну частину позовної заяви виклав в вищезазначеній редакції.
Оскаржуваним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 26 січня 2026 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів за певний період та звільнення від їх сплати, стягнення аліментів задоволено частково.
За період 24 червня 2024 року до 31 липня 2025 року включно припинено стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на підставі наказу судді Бродівського районного суду Львівської області від 17 травня 2024 року (справа № 439/998/24).
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, за період з 25 вересня 2024 року до 31 липня 2025 року включно.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_7 , апеляційну скаргу в інтересах якої подав адвокат Барабаш Володимир Гнатович. Вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права
Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що відповідно до довідки, виданої Лугівським ЗДО, діти сторін ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 відвідували заклад дошкільної освіти з 24 квітня 2024 року по 05 липня 2024 року. Тобто, до 05 липня 2024 року, діти проживали з відповідачкою, що спростовує твердження позивача про проживання з ним дітей з 24 червня 2024 року.
Вказує, що приблизно у вересні-листопаді 2024 року позивач був мобілізований, проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . 02.05.2025 позивач самовільно залишив військову частину, відповідно був оголошений в розшук та 01.08.2025 в час конфлікту з відповідачкою та після з`ясування особи позивача з боку поліції, у зв`язку з затриманням позивача в м. Броди Львівської області, неповнолітні діти були передані матері на виховання.
Вважає позов необґрунтованим з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що полягає у неправильності застосування положень статті 273 ЦПК України, у регулюванні спірних відносин статтею 188 СК України, у не передбаченні сімейним законодавством звільнення від сплати аліментів з наведених позивачем підстав, у передчасності висновку суду про припинення стягнення аліментів з позивача на утримання дітей та про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей з огляду на наявність між батьками спору щодо постійного місяця проживання дітей.
Стверджує, що тимчасове перебування дітей з батьком не є визначенням їхнього постійного місця проживання саме з ним та не може бути підставою для припинення стягнення аліментів, які були присуджені рішенням суду на користь матері.
Крім того, стягнення аліментів з ОСОБА_8 за період, коли батько самовільно утримував дітей у себе, без згоди матері, перешкоджав матері у спілкуванні з дітьми, не може бути підставою для припинення стягнення аліментів, звільнення від нарахованих аліментів та стягнення аліментів за цей час з відповідача, так як законної підстави постійного перебування дітей з батьком не було, а перешкоджання спілкування дітей з матір`ю негативно впливало на психологічний стан дітей та явно не відповідало їх інтересам.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей, сумарний розмір яких не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з огляду на таке.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які існували на час видачі судового наказу, змінилися, а саме в період 24 червня 2024 року до 31 липня 2025 року діти проживали разом із батьком - платником аліментів, на його утриманні.
Також суд виходив з того, що малолітні мали право на утримання матір`ю, ОСОБА_1 була зобов`язана вживати всіх необхідних заходів для забезпечення гідних умов проживання й розвитку своїх дітей, проте в період з 24 червня 2024 року до 31 липня 2025 року обов`язок утримувати дітей виконував позивач одноосібно, що є підставою для задоволення позову в частині стягнення аліментів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.
З 07 грудня 2029 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2024 року між ними розірвано.
Встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .
Судовим наказом Бродівського районного суду Львівської області 17 травня 2024 року, з ОСОБА_2 на користь на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.05.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.
Згідно із актом обстеження умов проживання від 30 серпня 2024 року, складеного комісією, а саме: спеціалістом відділу освіти та гуманітарної політики – ОСОБА_9 , соціальним фахівцем – О.Думанською та начальником служби у справах дітей – В.Котельницьким, на підставі заяви ОСОБА_2 здійснено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 . 
З вказаного акту вбачається, що загальний стан житлового приміщення задовільний, кімнати чисті, в квартирі є меблі необхідні для проживання та розвитку дітей, є робочий стіл для занять, діти мають необхідні іграшки, проте відсутність окремої кімнати для дітей вважається важливим недоліком та потребує вирішення. В акті також зазначено, що за словами батька ОСОБА_2 діти, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживають з ним від 24 червня 2024 року і по даний час.
З довідки №0/01-14 від 27.02.2025 року, виданої Заболотцівським ЗДО Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області вбачається, що діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з червня 2024 року відвідують вищевказаний дошкільний заклад освіти. Дітей приводить та забирає батько. Діти доглянуті. Батьківську плату за відвідування ЗДО вносить батько, ОСОБА_2 . Мама дітей дітьми не цікавиться, не відвідує їх і до вихователів не телефонує.
Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №272 від 27 березня 2025 року, виданою ЦНАП Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області підтверджується, що за адресою: АДРЕСА_2 до складу сім`ї зареєстрованих за даною адресою входять: ОСОБА_2 - заявник, ОСОБА_5 – дочка (проживає без реєстрації), ОСОБА_6 – дочка, ОСОБА_10 – голова д/г, ОСОБА_11 – мати, ОСОБА_12 – брат, ОСОБА_2 – брат.
Окрім цього, матеріалами справи встановлено, згідно із актом про фактичне місце проживання від 13 травня 2025 року, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
З листа №20 від 30 квітня 2025 року, надісланого на адресу Служби у справах дітей Костопільської міської ради вбачається, що Заболотцівська сільська рада Золочівського району Львівської області звернулась з проханням провести обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , яка тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з тим, що мати виявила бажання забрати до себе на постійне місце проживання своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно із довідки №23 від 19.05.2025 року, виданої ЗДО №5 «Ромашка» Костопільської міської ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , 21 листопада 2021 року зараховані до ЗДО №5 «Ромашка» та будуть відвідувати заклад з серпня 2025 року.
З долученої до матеріалів справи ухвали Костопільського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2025 року вбачається, що підозрюваного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця села Заболотці Бродівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , громадянина України, військовослужбовця Збройних Сил України за призовом під час мобілізації, на особливий період військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого, звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.407 КК України, на підставі ч.5 ст.401 КК України – для продовження проходження військової служби.
Вказаною ухвалою суду встановлено, що солдат ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, на особливий період військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, 02 травня 2025 року близько 11:00 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 та в період з 02.05.2025 по 06.08.2025 (прибув до Третього слідчого відділу з дислокацією у м. Рівному ТУ ДБР у м.Хмельницькому (м.Рівне, вул.Олександра Борисенка, 7) був відсутній на військовій службі без поважних причин.
Перевіряючи доводи скарги в частині припинення стягнення аліментів судова колегія виходить з такого.
Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Будь який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно із положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням необхідно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20.
Таким чином, одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким дитина не проживає, не відповідає її інтересам і не забезпечує розпорядження аліментами виключно за цільовим призначенням.
Судом установлено, що на підставі судового наказу Бродівського районного суду Львівської області 17 травня 2024 року, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.05.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Зміна фактичних обставин після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, а саме встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні вищевикладених норм законодавства може бути підставою для припинення стягнення аліментів.
Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
Однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина (постанова Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц (провадження №61-3738св22).
Як слідує з висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 4 вересня 2019 року у справі № 711/856/160-ц, для прийняття рішення про припинення стягнення аліментів із позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітніх дітей, які стягнуто рішенням суду, підлягає доведенню саме ті обставини, що дитина постійно, а не тимчасово проживає із тим батьків, хто сплачував аліменти.
У справі, що переглядається встановлено, що станом на день винесення судового наказу про стягнення аліментів (17.05.2024) діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживала разом з матір`ю ОСОБА_1 . 
З 24 червня 2024 року, як зазначає в позовній заяві позивач, діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стали проживати разом з батьком. 
Відповідачка вказаних обставин не спростувала належними та допустимими доказами. 
Натомість, з акту обстеження умов проживання від 30 серпня 2024 року, складеного комісією Заболотцівської сільської ради вбачається, що діти, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживають з батьком ОСОБА_2 24 червня 2024 року і по час складання акту, а з довідки №0/01-14 від 27.02.2025 року, виданої Заболотцівським ЗДО Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області вбачається, що діти ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з червня 2024 року відвідують вищевказаний дошкільний заклад освіти, дітей приводить та забирає батько, мама дітьми не цікавиться, не відвідує їх і до вихователів не телефонує.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почали проживати з матір`ю з серпня 2025 року.
Таким чином, встановлені у справі обставини та наявні в матеріалах справи докази свідчать про наявність правових підстав для припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей на підставі наказу судді Бродівського районного суду Львівської області від 17 травня 2024 року за період 24 червня 2024 року до 31 липня 2025 року включно.
Разом з тим, переглядаючи судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по колегія суддів враховує таке.
Так, заявляючи про стягнення аліментів, позивач ОСОБА_2 просив стягувати з відповідачки аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, за період з 25 вересня 2024 року до 31 липня 2025 року включно.
Обгрунтовуючи вказані позовні вимоги ОСОБА_2 зазначив, що діти перебувають на його утриманні, він повністю забезпечує дітей, витрати на їх утримання є досить великими, згоди між ними щодо сплати відповідачкою на його користь аліментів в добровільному порядку не досягнуто, а тому вважає, що такі можуть бути стягнуті на підставі судового рішення
Задовольняючи вимоги про стягнення аліментів суд першої інстанції виходив з того, що в період з 24 червня 2024 року до 31 липня 2025 року обов`язок утримувати дітей виконував ОСОБА_2 одноосібно, що є підставою для задоволення позову в частині стягнення аліментів.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Враховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.
За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В свою чергу, відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 був призваний під час мобілізації, на особливий період, до військової частини НОМЕР_1 , яку самовільно залишив 02 травня 2025 року, що встановлено з ухвали Костопільського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2025 року
Відтак, з матеріалів справи не вдається можливим встановити, з ким саме проживали діти сторін у період, за який просить позивач стягнути аліменти з ОСОБА_1 , а саме з 25.09.2024 по 31.07.2025, а також на чиєму утриманні вони перебували, враховуючи період призову ОСОБА_2 на військову службу.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, за період з 25 вересня 2024 року до 31 липня 2025 року включно не підлягають до задоволення, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту проживання та утримання дітей у спірний період.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, за період з 25 вересня 2024 року до 31 липня 2025 року включно необхідно скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представнка ОСОБА_1 - адвоката Барабаш Володимира Гнатовича - задовольнити частково.
Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 26 січня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, за період з 25 вересня 2024 року до 31 липня 2025 року включно – скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 серпня 2026 року.

Головуючий       А.В. Ніткевич

Судді        С.М. Бойко

С.М. Копняк