Справа № 560/3747/26
РІШЕННЯ
іменем України

07 серпня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) НАДПСУ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не застосування з 29 січня 2020 року по 30 червня 2025 року, при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020-2025 роки, за період з 29.01.2020 по 30.06.2025 включно, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020-2025 роки, за період з 29.01.2020 по 30.06.2025 включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, із урахування виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
3. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення в 2016-2018 роках без урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення.
4. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення у 2016-2018 роках з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої; постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових; винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
5. Визнати протиправними дії- ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період з квітня 2010 року по березень 2018 року в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.
6. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та доплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію з квітня 2010 року по березень 2018 року у розмірі визначеному у Додатку №25 до Постанови КМУ від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, з урахуванням виплачених сум із одночасно компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового, забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
7. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби.
8. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 15-ти-річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням із одночасно компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового, забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходила військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_1 та 30.06.2025 була виключена зі списків особового складу. Позивач вважає, що відповідач протиправно обчислював її грошове забезпечення та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020–2025 роки без урахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня відповідного календарного року. Крім того, під час визначення розміру допомоги на оздоровлення за 2016–2018 роки відповідач не врахував щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889, та індексацію грошового забезпечення. Також позивач зазначає про неповне нарахування надбавки за кваліфікацію за період із квітня 2010 року по березень 2018 року та винагороди за 15 років безперервної календарної військової служби, у зв`язку із чим позивач звернулася до суду за захистом порушених прав.
Ухвалою суду від 13.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) належним чином завірені копії особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016-2025 роки.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить залишити позов без розгляду у зв`язку з пропуском тримісячного строку звернення до суду, а в разі його розгляду по суті — відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що грошове забезпечення позивача у 2020–2025 роках обчислювалося відповідно до чинних положень постанови Кабінету Міністрів України №704, а з 20.05.2023 — із застосуванням установленої постановою №481 розрахункової величини 1762 грн. Щомісячна додаткова грошова винагорода та індексація не входять до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення. Крім того, з 16.03.2015 по листопад 2017 року позивач перебувала у відпустці для догляду за дитиною та грошове забезпечення їй не виплачувалося. Надбавка за кваліфікацію за 2010–2018 роки позивачу не належала, оскільки до 2013 року вона не проходила службу в Національній академії, третій клас їй присвоєно лише у 2018 році, а право на виплату надбавки виникло після присвоєння другого класу у 2019 році. Також право на винагороду за 15 років безперервної військової служби виникло в позивача лише у 2020 році, коли відповідна виплата вже не була передбачена чинним законодавством. Вимоги щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідач вважає передчасними.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що положення ст. 122 КАС не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України загальний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору становить три місяця з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Частиною 2 ст. 233 КЗпП України встановлені спеціальні строки звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору:
- у справах про звільнення працівника місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення;
- у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. Частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. 
З огляду на викладене суд відхиляє аргументи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ). 
Згідно з витягом із послужного списку 25.10.2013 позивач зарахована в розпорядження ректора Національної академії.
Відповідно до наказу ректора Національної академії від 16.03.2015 №119-ВВ позивач перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З особистих карток грошового забезпечення вбачається, що в період із 16.03.2015 по листопад 2017 року грошове забезпечення позивачу не нараховувалося та не виплачувалося.
Наказом ректора від 10.11.2018 №725-ос позивачу присвоєно третій клас кваліфікації, а наказом від 05.11.2019 №780-ос другий клас кваліфікації. Нарахування та виплата надбавки за кваліфікацію здійснювалися позивачу з 2019 року. 
З наданих відповідачем особистих карток грошового забезпечення за 2016–2025 роки встановлено, що під час обчислення грошової допомоги для оздоровлення за 2016–2018 роки до складу місячного грошового забезпечення не включалися щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та індексація грошового забезпечення.
Під час визначення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням позивача за період із 29.01.2020 по 30.06.2025 відповідач застосовував розрахункову величину 1762 грн. 
Наказом ректора Національної академії від 30.06.2025 №812-ос майора ОСОБА_1 направлено для подальшого проходження військової служби в розпорядження командувача Національної гвардії України та виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення. У наказі зазначено, що станом на 06.07.2025 календарна вислуга позивача становила 19 років 11 місяців 8 днів, пільгова — 2 роки 1 місяць 29 днів, загальна — 22 роки 1 місяць 7 днів. Також у наказі зазначено, що допомога для оздоровлення за 2025 рік позивачу виплачена.
31.01.2026 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила надати витяги з наказів та особисті картки грошового забезпечення, здійснити перерахунок грошового забезпечення і допомоги для оздоровлення за 2020–2025 роки, перерахувати допомогу для оздоровлення за 2016–2018 роки, нарахувати надбавку за кваліфікацію та винагороду за 15 років безперервної календарної військової служби. Заяву направлено на офіційну електронну адресу відповідача. Відповідь на вказану заяву в матеріалах справи відсутня.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення належного перерахунку та виплати грошового забезпечення, допомоги для оздоровлення, надбавки за кваліфікацію і винагороди за тривалість безперервної військової служби, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Проте постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
Отже, пунктом 4 Постанови № 704 було чітко визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Однак у подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.
З наведеного слідує, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.
Тобто, з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Таким чином, розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення, повинно бути визначене шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 420/6572/22.
Водночас 12 травня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704», пунктом 2 якої внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, виклавши абзац перший в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Пунктом 3 Постанови № 481 установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Таким чином, з дня набрання чинності Постановою № 481 (а саме з 20 травня 2023 року) Кабінет Міністрів України замість розрахункової величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року» запровадив сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1762,00 грн.
Отже відповідач нараховуючи та виплачуючи позивачу грошове забезпечення з 29.01.2020 по 19.05.2023 виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, діяв неправомірно.
Статтею 7 Закону України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 установлено в розмірі 1762 грн. Водночас відповідно до статті 7 законів України про Державний бюджет на відповідні роки цей показник станом на 01.01.2020 становив 2102 грн, на 01.01.2021 — 2270 грн, на 01.01.2022 — 2481 грн, а на 01.01.2023 — 2684 грн.
З огляду на викладене дії відповідача щодо обчислення та виплати грошового забезпечення позивача за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 із застосуванням розрахункової величини 1762 грн є протиправними. При цьому перерахунок посадового окладу та окладу за військовим званням зумовлює необхідність перерахунку всіх складових грошового забезпечення, розмір яких залежить від цих окладів.
Таким чином, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня відповідного календарного року, та з урахуванням раніше виплачених сум. 
Щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивача у період з 20.05.2023 по 30.06.2025, суд зазначає наступне.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 неправомірними; визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.
Разом з тим, суд зазначає, що постановою Верховного Суду від 16.07.2026 по справі №320/29450/24 скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, а у задоволенні позовних вимог відмовлено.
При цьому, ухвалюючи зазначену постанову Верховний Суд вказав на те, що:
“… Верховний Суд не встановив законних підстав, які б свідчили про протиправність дій КМУ під час прийняття спірної Постанови № 481, оскільки Уряд має право встановлювати розмір грошового забезпечення військовослужбовцям (зокрема, базової величини), що прямо регламентовано Законом №2011-XII. Указане, у свою чергу, виключає й необхідність зобов`язання відповідача вчинити конкретні дії (скасувати чинний нормативно-правовий акт органу держаної влади)…”.
Тобто, фактично Верховним Судом було підтверджено правомірність вищезазначеної постанови КМУ та право Уряду встановлювати розмір грошового забезпечення військовослужбовцям (зокрема, базової величини).
За таких обставин, на момент ухвалення рішення суду пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” не втратив свою чинність.
При цьому, суд зазначає, що суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
Окремо варто зауважити, що відповідно до частини другої статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність правових підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023 по 30.06.2025, оскільки впродовж зазначеного періоду нормативного підвищення посадових окладів не відбулося, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений законами України про Державний бюджет на відповідні роки, не був визначений базовою величиною для обчислення посадових окладів та інших складових грошового забезпечення.
Отже, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 30.06.2025 із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про нарахування та виплату грошову допомогу на оздоровлення у 2016-2018 роках з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпунктів 3.7.1, 3.7.4 пункту 3.7 розділу III Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за №537/15228 (далі – Інструкція №425), військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір такої допомоги визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право за займаною штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання допомоги.
Частинами другою та третьою статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі – Постанова №889), яка діяла до 01.03.2018, було встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.
На виконання Постанови №889 наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 №73 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за №217/28347 (далі – Інструкція №73).
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Інструкції №73 військовослужбовцям, крім зазначених у підпункті 1 цього пункту, винагорода виплачувалася в розмірі до 60 відсотків місячного грошового забезпечення. Конкретні розміри винагороди для органів Держприкордонслужби встановлювалися наказами Адміністрації Держприкордонслужби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік.
Пунктом 3 Інструкції №73 визначено, що до місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється винагорода, включаються посадовий оклад з урахуванням підвищення, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право за займаною штатною посадою.
Пунктом 8 Інструкції №73 передбачалося, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Разом із тим структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена безпосередньо статтею 9 Закону №2011-XII та не може бути звужена положеннями підзаконного нормативно-правового акта.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.11.2021 у справі №825/997/17 зазначила, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, відповідає ознакам щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, оскільки має щомісячний та постійний характер. Установлення підзаконним нормативно-правовим актом порядку й умов виплати такої винагороди не може звужувати визначену законом структуру грошового забезпечення військовослужбовців.
Отже, положення пункту 8 Інструкції №73 та підпункту 3.7.4 пункту 3.7 Інструкції №425 у частині невключення винагороди до розрахунку одноразових виплат не можуть бути підставою для неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди під час обчислення допомоги для оздоровлення, якщо така винагорода фактично нараховувалася та виплачувалася військовослужбовцю в місяці, з грошового забезпечення за який визначався розмір відповідної допомоги.
Щодо включення до розрахунку допомоги для оздоровлення індексації грошового забезпечення суд зазначає таке.
Статтею 1 Закону України від 03.07.1991 №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі – Закон №1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення є встановленим законодавством механізмом підвищення грошових доходів, який дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають одержані в гривнях на території України грошові доходи громадян, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є державною гарантією, спрямованою на підтримання купівельної спроможності грошових доходів військовослужбовців. За своєю правовою природою індексація має систематичний, щомісячний характер та є невіддільною від грошового забезпечення, на яке вона нараховується.
У постанові від 21.12.2021 у справі №820/3423/18 Верховний Суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення повинна враховуватися під час обчислення грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших виплат, розмір яких визначається виходячи з місячного грошового забезпечення військовослужбовця.
Відтак доводи відповідача про те, що індексація не входить до визначеного Інструкціями №425 та №558 переліку складових місячного грошового забезпечення, суд відхиляє, оскільки спеціальна правова природа індексації та її обов`язковий характер визначені Законом №1282-XII.
Позивач із 16.03.2015 до 19.11.2017 перебувала у відпустці для догляду за дитиною, а з 20.11.2017 приступила до виконання обов`язків військової служби. Оскільки матеріали справи не містять картки грошового забезпечення за 2016 рік та доказів виплати допомоги для оздоровлення, винагороди чи індексації, підстав для перерахунку допомоги за 2016 рік немає.
У грудні 2017 року позивачу нараховано допомогу для оздоровлення в сумі 7387,50 грн та щомісячну додаткову грошову винагороду в сумі 6187,58 грн. Оскільки цю винагороду не враховано під час обчислення допомоги, остання підлягає перерахунку. Водночас доказів нарахування індексації за 2017 рік матеріали справи не містять.
Допомогу для оздоровлення за 2018 рік у сумі 12054,00 грн нараховано у квітні, тоді як винагороду за Постановою №889 виплачено лише за січень і лютий, а індексацію в сумі 71,08 грн — у грудні 2018 року. Тому підстав для включення цих виплат до розрахунку допомоги за 2018 рік немає. 
Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо обчислення та виплати позивачу допомоги для оздоровлення за 2017 рік без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату цієї допомоги з урахуванням зазначеної винагороди та раніше виплачених сум.
Щодо позовних вимог про зобов`язання нарахувати та доплатити надбавку за кваліфікацію з квітня 2010 року по березень 2018 року у розмірі визначеному у Додатку №25 до Постанови КМУ від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», суд враховує наступне.
Постановою № 1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови, у тому числі надбавка за кваліфікацію та винагорода за бойове чергування.
Відповідно до пункту 2 Постанови № 1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Пунктом 11 Постанови № 1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.
Одночасно, у пункті 7 Постанови № 1294 зазначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
З аналізу наведених норм випливає, що до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру.
20.05.2008 року на виконання пункту 2 Постанови № 1294 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення Державної прикордонної служби України, яка набрала чинності 29.06.2008 року (далі - Інструкція № 425).
У розділі ІІІ цієї Інструкцією визначено порядок, умови та розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до підпункту 3.13.1 пункту 3.13 розділу ІІІ цієї Інструкції особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.
Отже, необхідною умовою для виникнення права на надбавку за кваліфікацію є наявність у військовослужбовця відповідного класу, присвоєного уповноваженою посадовою особою у встановленому порядку, а також проходження служби на посаді, за якою передбачена можливість присвоєння відповідної класної кваліфікації.
З матеріалів справи, зокрема з витягу з послужного списку позивача, встановлено, що у період із квітня 2010 року до 25.10.2013 позивач не проходила військову службу в Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького. До розпорядження ректора Національної академії позивача зараховано лише 25.10.2013.
Відтак відповідач не здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу до 25.10.2013 і не може відповідати за невиплату надбавки за кваліфікацію за період із квітня 2010 року до моменту зарахування позивача до Національної академії.
Крім того, відповідно до наказу ректора Національної академії від 16.03.2015 №119-ВВ позивач у період із 16.03.2015 до листопада 2017 року перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Упродовж зазначеного періоду грошове забезпечення позивачу не нараховувалося та не виплачувалося, що підтверджується особистими картками грошового забезпечення.
Водночас визначальною обставиною для вирішення цієї частини позовних вимог є відсутність у позивача протягом спірного періоду кваліфікації, яка відповідно до пункту 3.13.1 Інструкції №425 надавала б право на отримання надбавки.
Матеріалами справи підтверджено, що вперше кваліфікацію – 3-й клас – позивачу присвоєно наказом ректора Національної академії від 10.11.2018 №725-ос, тобто після закінчення заявленого нею періоду та після втрати чинності Постановою №1294. При цьому положення пункту 3.13.1 Інструкції №425 не передбачали виплати надбавки за наявність 3-го класу.
Класну кваліфікацію 2-го класу, за яку Інструкцією №425 передбачалася виплата надбавки у розмірі 5 відсотків посадового окладу, позивачу присвоєно лише наказом ректора Національної академії від 05.11.2019 №780-ос. Після присвоєння 2-го класу відповідна надбавка позивачу нараховувалася та виплачувалася, що підтверджується особистими картками грошового забезпечення.
Отже, оскільки протягом заявленого періоду з квітня 2010 року до березня 2018 року позивач не мала кваліфікації, за яку законодавством передбачалася виплата надбавки, правові підстави для її нарахування та виплати відсутні.
Таким чином, відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу надбавки за кваліфікацію за період із квітня 2010 року до березня 2018 року, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про нарахування та виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти-річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 3.25.1 пункту 3.25 розділу ІІІ Інструкції № 425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах:
-15 років 1 розмір посадового окладу і окладу за військовим званням;
-20 років 1,5 розміру посадового окладу і окладу за військовим званням;
-25 років 2,0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням;
-30 років 2,5 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням;
-35 і кожні наступні п`ять років 3,0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням.
Додатком 25 до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 також було передбачено такий одноразовий додатковий вид грошового забезпечення, як винагорода за тривалість безперервної військової служби, розмір якої залежав від досягнутої військовослужбовцем тривалості безперервної календарної служби.
Водночас Постанова №1294 втратила чинність у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Постановою №704 виплату винагороди за досягнення 15 років безперервної календарної військової служби не передбачено.
Інструкція №425 також втратила чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558, яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам (далі – Інструкція №558). Положення Інструкції №558 не передбачають виплати військовослужбовцям одноразової винагороди за досягнення 15 років безперервної календарної військової служби.
З матеріалів справи, зокрема з послужного списку позивача та витягу з наказу ректора Національної академії від 30.06.2025 №812-ос, встановлено, що станом на 06.07.2025 календарна вислуга років позивача становила 19 років 11 місяців 8 днів.
Отже, 15 років календарної військової служби позивач набула лише у липні 2020 року. Станом на 01.03.2018, коли Постанова №1294 втратила чинність, позивач установленої тривалості 15-річної безперервної календарної військової служби не мала, а тому право на спірну винагороду за період дії Постанови №1294 та Інструкції №425 у неї не виникло.
На момент досягнення позивачем у липні 2020 року 15 років календарної військової служби правове регулювання, яке передбачало виплату винагороди в розмірі одного посадового окладу та окладу за військовим званням, уже втратило чинність. Чинні на той час Постанова №704 та Інструкція №558 такого виду одноразового додаткового грошового забезпечення не встановлювали.
Таким чином, оскільки на час дії Інструкції №425 позивач не набула 15 років безперервної календарної військової служби, а на момент досягнення такої вислуги у липні 2020 року чинним законодавством відповідна винагорода вже не передбачалася, правові підстави для її нарахування та виплати відсутні.
За таких обставин відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу винагороди за тривалість безперервної 15-річної календарної військової служби, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, суд зазначає таке.
Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація) визначені Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (надалі - Порядок № 44).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пунктом 3 Порядку № 44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".
Згідно з пунктами 4-5 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Таким чином, виплата грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
В даному випадку суми грошового забезпечення, за невиплату яких позивач просить стягнути грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, йому нараховані до виплати не були, тому й відсутні підстави для здійснення такої компенсації. Отже, вимога позивача є передчасною та задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.
У справах щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, наявні у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням установлених обставин та наведеного правового регулювання суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат учасниками справи не надано, підстави для їх розподілу відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 20.01.2020 по 19.05.2023 грошове забезпечення, а також всі інші належні за цей період додаткові види грошового забезпечення, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно, з урахуванням виплачених сум.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2017 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач: | ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) НАДПСУ ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя | | П.І. Салюк