Справа № 758/6791/25 
Категорія 67 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року        місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Мельниченко К.Б., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя

У С Т А Н О В И В :

У провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом  ОСОБА_1  (надалі за текстом - позивач) до  ОСОБА_4  (надалі за текстом - відповідач), про поділ майна подружжя.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за час шлюбу сторонами було набуто майно, а відтак, позивач просив суд:
- визнати квартиру АДРЕСА_1 (надалі за текстом - спірна квартира) спільною сумісною власністю подружжя сторін;
- здійснити розподіл майна, що є спільною сумісною власністю сторін наступним чином:
- визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири;
- визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину спірної квартири.
Відповідач просить суд закрити провадження у справі, адже між сторонами укладено шлюбний договір. Крім того, відповідач заперечує проти позову адже сторони дійшли згоди щодо поділу майна.
Ухвалою від 14.05.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.
Ухвалою від 19.05.2025 вжито заходів забезпечення позову.
04.06.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів та клопотання про закриття провадження у справі.
26.06.2025 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.
09.07.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.
У підготовчому засіданні 07.08.2025 судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
04.12.2025 до суду від позивача надійшли пояснення.
У судовому засіданні взяли участь представники учасників судової справи та позивач особисто.
Представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.
Суд, керуючись приписами ч.1 ст. 244 ЦПК України суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення оголосивши дату та час його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та дослідивши докази, суд встановив наступне.
Між сторонами 08 червня 2017 було зареєстрованого шлюб.
Між відповідачем (покупець) та ТОВ «КУА «Світлозар» (продавець) укладено Договір купівлі-продажу деривативу №46833-А-2.35-05Т43-12102017-Д від 12.10.2017 року та Договір купівлі-продажу № 2.35-05Т43-12102017-МП від 12.10.2017 за змістом яких у випадку виконання зобов`язань визначених договорами відповідач набуває право власності на спірну квартиру.
Як свідчить Довідка про виконання зобов`язань щодо повного розрахунку за договором №155 від 05.03.2019 відповідач (покупець) виконав свої зобов`язання щодо повного розрахунку за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 2.35-05Т43-12102017-МП від 12 жовтня 2017 року зі змінами та доповненнями (надалі - Договір), з оплати вартості майнових прав на спірну квартиру.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 172154561 від 01.07.2019 відповідач набула право власності на спірну квартиру. Дата, час державної реєстрації 25.06.2019.
Між сторонами укладено Шлюбний Договір від 14.07.2022 на наступних умовах.
1. За даним договором Чоловік і Дружина врегульовують майнові відносини між ними, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період перебування в зареєстрованому шлюбі, визначення майнових прав та обов`язків кожного з Подружжя, тощо.
2. Всі об`єкти нерухомого майна, а також транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, які були придбані та/або набуті та зареєстровані у встановленому законодавством порядку на ім`я Чоловіка або Дружини до реєстрації шлюбу, є особистим майном кожного з Подружжя і належать на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я вони були придбані чи набуті та зареєстровані у встановленому законодавством порядку.
3. Всі об`єкти нерухомого майна та транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, та були придбані та/або набуті Чоловіком або Дружиною після реєстрації шлюбу, є особистим майном і належать на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я вони були придбані чи набуті та зареєстровані у встановленому законодавством порядку.
4. Всі об`єкти нерухомого майна, а також транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, які будуть придбані та/або набуті Чоловіком або Дружиною після укладання цього договору, є особистим майном і належать на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я вони будуть придбані або набуті та зареєстровані у встановленому законодавством порядку.
5. У випадку розірвання шлюбу всі об`єкти нерухомого майна, а також транспортні засоби належні чоловіку або дружині вважаються особистою приватною власністю того з Подружжя, на чиє ім`я таке майно придбано або набуто та зареєстровано у встановленому законодавством порядку
6. Сторони домовились, що будь-які зобов`язання за договорами позики, поруки, кредитними договорами, іншими договорами, є особистими зобов`язаннями того з Подружжя, хто є стороною таких договорів.
Шлюбний договір, посвідчено 14 липня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черненко О.П., за реєстровим №71
Між сторонами укладено Договір про розірвання шлюбного договору від 08.08.2022 на наступних умовах.
1. Шлюбний договір, посвідчений 14 липня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черненко О.П., за реєстровим №71, цим договором розривається.
2. Сторони свідчать, що жодна з них не поставлена цим договором у надзвичайно невигідне матеріальне становище.
3. Ми, Сторони, підтверджуємо, що цей договір відповідає нашим дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного проточину, укладається нами у відповідності зі справжньою нашою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для нас умовах і не є результатом впливу тяжких обставин. Договір укладається нами без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, ми однаково розуміємо значення, умова договору, його природу і правові наслідки, бажаємо настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчимо, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать наші особисті підписи на договорі.
4. Сторони свідчать, що вони ознайомлені нотаріусом з змістом ст. ст. 215-236, 654, Цивільного кодексу України, ст.ст. 57-74 Сімейного кодексу України.
5. Сторони, підтверджують, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даного договору.
6. Витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням цього договору, Сторони несуть в рівних частках.
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.02.2025 р. у справі № 526/4455/24 ухвалено розірвати шлюб між сторонами.
За змістом Звіту про оцінку майна виконаного ФОП ОСОБА_5 , вартість спірної квартири складає 3 787 400,00 грн. Дата оцінки 23.04.2025.
Згідно розписки від 14.07.2025 позивач отримав від відповідача кошти у сумі 766 133,00 грн у якості компенсації (відплати) його долі у квартирі (придбаної за час шлюбу). У розписці вказано, що даною розпискою позивач підтверджує факт отримання коштів, розуміє значення своїх дій, заявляє, що у майбутньому не буде мати матеріальних претензій до відповідача та визнає, що квартира є об`єктом особисто власності відповідача.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.
У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 Постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Судом встановлено, що сторонами під час подружжя було набуто спірну квартиру.
Докази придбання спірної квартири за особисті кошти однієї з сторін в матеріалах справи відсутні.
Суд зазначає, що докази стосовно доходу відповідача не підтверджують придбання квартири за особисті кошти відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно із ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Так, судом встановлено, а сторонами не заперечується, що квартира була набута у власність відповідача за час перебування сторін у шлюбі, а відтак, є їх спільною сумісною власністю.
Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюбний договір, який у подальшому було розірвано між сторонами. 
Відтак, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що сторони уклали інший шлюбний договір або уклали іншу домовленість щодо поділу квартири, а тому, при поділі вказаної квартири між подружжям суд визнає право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири за кожним з подружжя.
Заперечення відповідача стосовно визначення сторонами питання власності на квартиру шляхом укладення розписки суд відхиляє виходячи з наступного.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч.1 ст. 64 СК України).
Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (ч.2 ст. 69 СК України).
Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4 ст. 372 ЦК України).
Проте, в матеріалах справи відсутній нотаріально посвідчений Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, а відтак, суд відхиляє заперечення відповідача про поділ нерухомого майна подружжя.
Підсумовуючи викладене вище, суд задовольняє позовні вимоги повністю.
Клопотання відповідача про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване наявністю укладеного шлюбного договору, суд відхиляє повністю, адже шлюбний договір між сторонами розірвано. При цьому, сторона відповідача не зважаючи на обізнаність щодо розірвання такого договору, суду про це не повідомила.
Крім цього, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази щодо іншого порядку врегулювання шлюбних та майнових відносин між сторонами.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя - задовольнити;
Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;
Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 1862053980000;
Визнати за ОСОБА_4 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 1862053980000;
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень;
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 );
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя         В.В. Гребенюк