ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 500/968/25 пров. № А/857/24094/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді Пліша М.А.,
суддів Іщук Л.П., Обрізко І.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Головного управління ДПС у Тернопільській області та ОСОБА_1 на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року (головуючий суддя Чепенюк О.В., м. Тернопіль) по справі за адміністративним позовом фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,- 
В С Т А Н О В И В :

Фізична особа – підприємець ОСОБА_1 в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі відповідач 1), Державної податкової служби України (далі відповідач 2), в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС у Тернопільській області (далі - Комісія) від 26.08.2024 № 11682087/3145802198 та від 04.11.2024 № 12005159/3145802198;
зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) складені Філюком Олександром Анатолійовичем податкові накладні № 26 від 31.05.2024 та № 14 від 17.07.2024.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано рішення Комісії Головного управління ДПС у Тернопільській області про відмову у реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 26.08.2024 № 11682087/3145802198 та від 04.11.2024 № 12005159/3145802198.
Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 26 від 31.05.2024 та № 14 від 17.07.2024, складені фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 .
Додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу на суму 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп).
У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового судового рішення - відмовлено
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Тернопільській області та ОСОБА_1 оскаржили його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Тернопільській області просить таке скасувати та відмовити в задоволенні клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу, при цьому зазначає, що не погоджується із розміром понесених судових витрат, вважаючи їх необґрунтованими та неспівмірними із складністю справи, ціною позову та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до ч.5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За правилами частини третьої цієї статті, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
За правилами частини четвертої цієї статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу положень статті 134 КАС України видно, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Провадження у даній справі відкрито 22 березня 2024 року та ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників сторін.
Частиною 1 статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності, в той же час заявлений представником позивача розмір судових витрат на переконання контролюючого органу не відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Представником позивача долучено копію акта здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 13.05.2025р. із зазначенням ціни (вартості наданих послуг) на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн. до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 04.02.2025.
Судами неодноразово зазначалось, що дана категорія справ, а також відсутність позивних вимог майнового характеру в межах даної справи відповідно до КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами передбаченими цим Кодексом, у порядку спрощеного позовного провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Вважає, що визначена сума в розмірі 15000,00 грн. для підготовки, складення та подання позовної заяви від 20.02.2025р., підготовки, складення та подання заяви від 07.03.2025 та підготовки, складення та подання відповіді на відзив від 01.04.2025 є завищеною, та понесені судові витрати згідно даних представника позивача становить на переконання відповідача не відповідає принципу співмірності.
Головне управління ДПС у Тернопільській області повністю заперечує проти відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки не вважає, що такі відповідають вищевказаним критеріям.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду, збільшивши суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню із Відповідача, до заявлених 15 000,00 гривень, при цьому зазначає, що мотивуючи додаткове рішення щодо зменшення заявленої суми витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виходив із того, що сума в заявленому розмірі є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, застосувавши таким чином частину 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Проте судом проігноровано імперативні положення частин 6 та 7 цієї ж статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач не заявляв клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю у відповідності до положень частин 6 та 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, а, відповідно, у суду були відсутні підстави для такого зменшення, оскільки процесуальним законом суд не наділено правом зменшувати розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи. З цього приводу Верховний Суд сформував стабільну судову практику, яка виражена, зокрема, у судових рішеннях від 15.06.2022р. у справі № 922/1876/21, від 25.05.2021р. у справі № 910/7586/19, від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц, від 09.04.2019р. у справі № 826/2689/15, від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19, від 22.11.2019р. у справі № 902/347/18.
Подане Відповідачем заперечення не може вважатись клопотанням про зменшення суми судових витрат в розумінні положень частин 6 та 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, по - перше, дане заперечення не містило жодних розумних обґрунтувань щодо неспівмірності заявленої суми, а по - друге, суть заперечень полягало не у зменшенні суми, а у проханні повністю відмовити у її стягненні. У пункті 39 мотивувальної частини додаткової ухвали від 8 червня 2022 року у справі № 920/1191/20 Верховний Суд зробив висновок про безпідставність клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги без надання будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів та без наведення обґрунтованого розрахунку витрат, які є співмірними.
У відзивах на апеляційну скаргу позивача, відповідачі просили додаткове рішення скасувати та відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. 
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних міркувань. 
Згідно матеріалів справи, 15.05.2025 до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, яка сформована у системі «Електронний суд» 14.05.2025, тобто своєчасно.
Заява містить посилання на докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, які склали 15 000,00 грн, а саме: договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду до договору, акт надання-отримання послуг. Заявник просить ухвалити додаткове судове рішення у справі, яким стягнути з Головного управління ДПС у Тернопільській область понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
16.05.2025 до суду, відповідно, надійшло клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Відповідач вважає, що розмір таких значно завищений, такі не відповідають критерію співмірності.
Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що згідно із частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
За приписами частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Як передбачено пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно з частиною першою-другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Відповідно частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
З огляду на це суд вірно вважав, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21, від 18.08.2022 у справі №540/2307/21.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі №520/6658/21).
Згідно матеріалів справи, для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано такі документи: договір про надання правничої допомоги від 04.02.2025, укладений між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Свірським Тарасом Володимировичем, додаткову угоду від 05.02.2025 до договору про надання правничої допомоги, акт надання-отримання послуг від 13.05.2025.
За змістом розділу 1 договору про надання правничої допомоги від 07.02.2025, його предметом є надання широкого спектру юридичних послуг, зокрема, надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення та/або правовий аналіз заяв, скарг, заперечень, клопотань, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво інтересів Клієнта у судах, в тому числі під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, судочинства в справах про адміністративні правопорушення, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, в тому числі в рамках виконавчого провадження.
Згідно пунктів 2, 2.1, 4 розділу 3 договору, загальну ціну цього договору становитиме вартість усіх послуг, наданих адвокатом під час його дії. Вартість конкретної послуги, наданої адвокатом по даному договору (гонорар), встановлюється у фіксованому розмірі та зазначається у відповідному підпункті даного пункту договору та/або у додаткових угодах (чи додатках) до договору. Вартість послуг адвоката (гонорар у фіксованому розмірі) по наданню професійної правничої допомоги Клієнту, пов`язаної із судовим провадженням в суді першої інстанції у справі за позовом Клієнта до Головного управління ДПС у Тернопільській області, ДПС України про визнання протиправними та скасування рішень про відмову в реєстрації податкових накладних та зобов`язання зареєструвати податкові накладні, становить 15 000,00 гривень (орієнтовно 10% від суми ПДВ, згідно зазначених рішень) та включає в себе вартість усіх послуг (необхідних процесуальних дій) в рамках цього судового провадження. При цьому сторони домовилися не визначати вартість кожної окремої послуги, наданої адвокатом. Розмір плати за надані адвокатом послуги (гонорару) та порядок сплати додатково можуть бути визначені у додатковій угоді, підписаній Сторонами. Даний пункт застосовується також щодо компенсації додаткових витрат.
У додатковій угоді сторони домовились про те, що послуги вважатимуться наданими адвокатом з моменту підписання ними акту наданих послуг, який, в свою чергу, складається після ухвалення рішення суді за наслідками розгляду справи в рамках зазначеного у цьому пункті судового провадження.
За змістом акту надання-отримання послуг згідно договору про надання правничої допомоги від 04.02.2025 адвокат надав, а Клієнт отримав адвокатські послуги (професійну правничу допомогу), пов`язані із судовим провадженням в суді першої інстанції у справі № 500/968/25 за позовом Клієнта до Головного управління ДПС у Тернопільській області, ДПС України про визнання протиправними та скасування рішень про відмову в реєстрації податкових накладних та зобов`язання зареєструвати податкові накладні, а саме: підготовка, складення та подання позовної заяви від 20.02.2025; підготовка, складення та подання заяви від 07.03.2025; підготовка, складення та подання відповіді на відзив від 01.04.2025. Загальна вартість послуг становить 15 000,00 гривень. Послуги надані в обсязі та на умовах, обумовлених сторонами. Клієнт зобов`язаний оплатити вартість послуг у спосіб, не заборонений чинним законодавством України, в термін до 31.12.2025.
Докази оплати позивачем адвокату витрат на правничу допомогу відсутні, проте суд правильно зазначив, що з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.03.2021 у справі №520/12065/19, від 23.12.2021 у справі №280/1361/21, слід виходити з того, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, правильно зазначив, що предметом позову було оскарження двох рішень про відмову у реєстрації двох податкових накладних. Зміст позову зводиться до вказівки на оскаржувані рішення та на те, що «між ФОП ОСОБА_1 (позивачем) та контрагентами відбулися господарській взаємовідносини, що підтверджується відповідними первинними документами (додаються)», цитування положень Податкового кодексу України та постанов Верховного Суду. Інших обставин справи позовна заява не містила. Подана заява на усунення недоліків позову вказувала на перелік додатків долучених до позову та обґрунтування того, що процесуальним законом не передбачено обсяг та форму викладу обставин справи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Матеріали справи містять відповідь на відзив.
Адміністративні справи такої категорії являються досить поширеними у судовій практиці, із уже сформованими правовими позиціями у подібних правовідносинах. Тому підготовка позовної заяви з огляду на її зміст у даній справі вимагала не надмірного і не значного обсягу юридичної (правової) роботи.
Отож, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження), наявність численної судової практики у такій категорії справ, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, їх обсяг, виходячи із принципів обґрунтованості їх розміру та співмірності, зважаючи також на подане заперечення відповідача щодо заявлених витрат на оплату правничої допомоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області (комісією якого прийняті протиправні рішення) необхідно стягнути 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Головного управління ДПС у Тернопільській області та ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі № 500/968/25 - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя | | М.А. Пліш
судді | | Л. П. Іщук
| | І. М. Обрізко