Справа № 204/4647/26
Провадження № 2/204/3551/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра, в особі судді Приваліхіної А.І., розглянувши у приміщенні суду у місті Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Комунального некомерційного товариства «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпровської обласної ради про стягнення невиплаченої премії, моральної шкоди, визнання протиправним та скасування наказу, -
У С Т А Н О В И В:
22 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача Комунального некомерційного товариства «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпровської обласної ради, із вимогою про стягнення невиплаченої премії, моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування наказу № 31-к від 19 січня 2026 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності (а. с. 1-11).
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона з 09 липня 2024 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді медичної сестри відділення екстреної медичної допомоги. Вказує, що її посадові обов`язки безпосередньо пов`язані із безперервним наданням медичної допомоги пацієнтам у режимі невідкладності, в тому числі дітям, із роботою у вечірні, нічні та добові зміни, підвищеним фізичним та психоемоційним навантаженням, необхідністю швидкого реагування на критичні стани та постійною професійною зібраністю. В свою чергу, обов`язок роботодавця, за вказаних умов, полягає в особливо підвищенні, належній організації праці, кадрового забезпечення зміни, забезпечення можливості відпочинку, дотримання норм робочого часу, охорони праці та безпечного функціонування відділення. Стверджує, що відповідач протягом тривалого часу системно не забезпечував її належними умовами праці, допускав роботу у фактично небезпечному режимі, коли вона виконувала свої посадові обов`язки у зміні одноособово, без іншого середнього медичного персоналу, в наслідок чого вона вимушена була працювати в умовах перевантаження, підвищеного ризику професійної помилки, реальної загрози для життя і здоров`я пацієнтів та власного виснаження. Вказує, що вона неодноразово письмово повідомляла позивача про вказані порушення, однак останній належним чином на них не реагував, натомість обрав шлях дисциплінарного тиску на працівника, який фіксував порушення. Стверджує, що 24 грудня 2025 року до відповідача надійшла скарга, яка формально слугувала приводом для призначення відносно неї службової перевірки та подальшого її притягнення до дисциплінарної відповідальності. Вказує, що службова перевірка була проведена з чисельними порушеннями, як процедурних питань її проведення (порушено терміни її проведення; порядок повідомлення та запрошення її на засідання дисциплінарної комісії; участь сторонніх осіб у дисциплінарному розгляді; покладення в основу обставин, подій та матеріалів, які виникли після дати складання акту перевірки), так, і з порушенням її права на захист (не надано часу та можливості надати вільні, усвідомлені й зважені пояснення; не надано завчасно матеріали перевірки для ознайомлення; не роз`яснено її статус; отримання пояснень в момент фізичного виснаження після добового чергування тощо). В сою чергу, винесений відповідачем наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності вважає незаконним, не лише через порушення процедури, а й по суті, через те, що в ньому відсутні належні, достатні та допустимі докази наявності в її діях дисциплінарного проступку як юридичного факту, оскільки в ньому не конкретизовано: коли та які посадові обов`язки нею не виконано/порушено; які наслідки внаслідок цього настали; причинно-наслідковий зв`язок між її діями/бездіяльністю та неналежною організацією праці самим роботодавцем; використання недопустимих доказів (аудіозапис), тощо. Вказує, що у зв`язку з винесенням відповідачем незаконного наказу № 31-к від 19 січня 2026 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, її у березні 2026 року було безпідставно позбавлено премії у розмірі 7 000 гривень, яка є складовою системи оплати праці та належною працівникові виплатою. Стверджує, що такі дії відповідача спричинили їй істотну моральну шкоду, яка проявилася як у фізичних, так і психоемоційних наслідках, зокрема у тривалому психоемоційному виснаженні, постійному нервовому напруженні, порушенні сну, погіршенні стану здоров`я, прискореному серцебитті, запамороченні, нудоті, треморі, кровотечах та інших симптомах, що виникли або загострилися в період дисциплінарного впливу та перебування в небезпечних умовах праці. Розмір завданої моральної шкоди оцінює у 50 000 гривень. Тому прохає суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 31-К від 19 січня 2026 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності; зобов`язати відповідача вилучити відомості про притягнення її до дисциплінарної відповідальності з усіх кадрових, облікових та електронних документів; стягнути з відповідача не виплачену їй у березні 2026 року суму премії у розмірі 7 000 гривень та завдану моральну шкоду у сумі 50 000 гривень, разом із понесеними нею судовими витратами.
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано термін на усунення недоліків (а. с. 45 та на звороті).
06 травня 2026 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 28 квітня 2026 року, позивачкою усунуто (а. с. 47-61).
Ухвалою суду від 07 травня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 62), копія якої надіслана учасникам справи 07 травня 2026 року за вихідним № 13065/26-вих/2/204/3551/26 (а. с. 63).
Станом на день розгляду справи відповідач не скористався правом на подання відзиву, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін учасниками справи не подавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, на підставі вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку залишення без задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді сестри медичної відділення екстреної медичної допомоги.
Наказом відповідача № 31-к від 19 січня 2026 позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності із накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді догани. З наказом ОСОБА_1 ознайомлена під підпис 20 січня 2026 року (а. с. 15-16, 111-112).
Згідно з Актом службової перевірки фактів, наведених у зверненні до КНТ «РМЦРЗ» ДОР №Т-1-138-25 від 24 грудня 2025 року ОСОБА_2 , стосовно надання медичної допомоги у відділенні екстреної медичної допомоги КНТ «РМЦРЗ» ДОР, комісією встановлено факт порушення позивачкою вимог ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних» та факт порушення останньою посадової інструкції сестри медичної ВЕМД КНТ «РМЦРЗ» ДОР від 09 липня 2024 року (а. с. 100-104).
Так, зі змісту вказаного акту вбачається, що 24 грудня 2025 року до ВЕМД о 04 годині 05 хвилин каретою швидкої медичної допомоги (виклик № 59) було доставлено дитини ОСОБА_3 , 2016 року народження, у супроводі матері ОСОБА_2 , з підозрою на діагноз «Гострий апендицит».
Вказано, що чергова зміна була у складі: лікаря педіатра, лікаря МНС ОСОБА_4 , медичної сестри ОСОБА_1 та молодшої медичної сестри ОСОБА_5 .
Зі слів заявниці ОСОБА_2 , зазначено, що під час звернення на пост, медична сестра ОСОБА_1 спала, а коли її розбудили вона некоректно себе поводила, висловлювала у бік матері дитини претензії за звернення до лікарні у такий час, тривало реєструвала дитину у МІС «Каштан». 
Суд зазначає, що вказане підтверджено письмовою скаргою ОСОБА_2 від 24 грудня 2025 року до генерального директора ВЕМД КНТ «РМЦРЗ» ДОР Власова О., яка зареєстрована за вхідним № Т-1-138-25 (а. с. 87).
Також, в Акті службової перевірки зазначено, що лікар ОСОБА_4 , під час звернення дитини ОСОБА_3 , 2016 року народження у супроводі матері ОСОБА_2 , приймав пацієнтку С., 2019 року народження, тому як відбувалось спілкування мами дитини ОСОБА_3 з медичною сестрою ОСОБА_1 , він не чув. Але разом з тим, останній вказав, що з 00:00 години 24 грудня 2025 року, до того як він прийняв пацієнтку ОСОБА_3 , він прийняв 8 дітей, а медична сестра ОСОБА_1 в цей час відпочивала/спала (приблизно з 00:20 години), тому йому доводилося її будити, зокрема о 03:15 годину, під час доставлення бригадою каретою швидкої допомоги дитини О., 2009 року народження. Крім того, лікар зазначив, що під час огляду пацієнтки С., 2019 року народження, враховуючи підвищену температуру тіла останньої до 38, 2, він дав вказівку медичній сестрі ОСОБА_1 набрати жарознижуючий препарат Піарон 13 мл (Піарон рідина рожевого кольору), але остання через неуважність, сплутала його з іншим препаратом, оскільки набрала у шприц рідину іншого кольору, про що він їй наголосив в присутності ОСОБА_2 . Пізніше, лікар ОСОБА_4 , після огляду та проведення обстежень пацієнтки ОСОБА_3 , надавав вказівку медичній сестрі ОСОБА_1 , зробити даній пацієнтці ін`єкцію дротаверину 40 мг, але медична сестра знову перебувала в ліжку за стійкою медичної реєстрації. 
Суд зазначає, що вказане підтверджено рапортом лікаря ОСОБА_4 від 24 грудня 2025 року на ім`я генерального директора ВЕМД КНТ «РМЦРЗ» ДОР Власова О., який зареєстрований за вхідним № 7 від 24 грудня 2025 року (а. с. 88-89).
Крім того, в Акті службової перевірки, відповідно до пояснювальної лікаря ОСОБА_6 (а. с. 93-94), зазначено, що 02 січня 2026 року під час чергування відбулась аналогічна ситуація, зокрема вказано, що медична сестра ОСОБА_1 спала, а лікарю довелося її декілька разів її будити, щоб остання зняла пацієнту катетер, оскільки вона з першого разу не реагувала. 
Разом з цим, в Акті службової перевірки, з-поміж іншого, зазначено, що 05 січня 2026 року, о 14:00 годині під час службового розслідування та особистого спілкування комісії з сестрою медичною ОСОБА_1 було встановлено, що остання надала доручення адвокату (не назвала П.І.Б.), провести в телефонному режимі перемовини з заявницею ОСОБА_2 щодо відкликання скарги, але остання відмовилася. В свою чергу, 05 січня 2026 р. о 16:00 годині ОСОБА_2 , надала до адміністрації закладу аудіозапис її розмови з жінкою, яка повідомила, що вона є тіткою та адвокатом ОСОБА_1 , в якому міститься інформація про розголошення персональних даних заявниці з бази даних МІС «Каштан», зокрема звернення за медичною допомогою пацієнтки з дитиною до КНТ «РМЦРЗ» ДОР із зазначенням її адреса проживання, телефону, факту звернення, а також відтворено образливі висловлювання у бік заявниці. 
Вказаний факт підтверджений письмовими поясненнями старшої сестри медичної ОСОБА_7 від 06 січня 2026 року (а. с. 108) та сестри медичної ОСОБА_8 від 07 січня 2026 року (а. с. 109). 
Встановлені в ході проведення службової перевірки обставини позивачка заперечує, як в наданих нею письмових поясненнях від 05 січня 2026 року (а. с. 105), так і в службовій заяві від 06 січня 2026 року (а. с. 106-107), так і в даному позові (а. с. 108).
В свою чергу, з посадової інструкції сестри медичної (брата медичного) стаціонару відділення екстреної медичної допомоги КНТ «РМЦРЗ» ДОР (а. с. 79-84), з-поміж іншого вбачається, що остання повинна здійснювати: прийом і розміщення хворих, що госпіталізуються у відділення, контролювати якість їх санітарної обробки в приймальному відділенні і доповідати лікарю (п. 2.1.1); виконувати призначення лікаря, а в разі невиконання будь-якого призначення, незалежно від причини, повідомити про це лікаря (п. 2.1.3). Крім того, сестра медична (брат медичний) стаціонару, з-поміж іншого, зобов`язана: бути присутньою при лікарському огляді хворих пацієнтів, відзначати зміни в лікуванні і догляді за хворим (п. 2.2.3); своєчасно і точно виконувати всі лікарські призначення (п. 2.2.4); проводити маніпуляції згідно листам лікарських призначень, роздавати й контролювати прийом пероральних лікарських засобів (п. 2.2.5); у нічний час та вихідні дні під час чергування виконувати роботу в перев`язувальному та маніпуляційному кабінетах (п. 2.2.24); суворо дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, вимоги дійсної посадової інструкції, своєчасно проходити профілактичні огляди, диспансеризацію (п. 2.2.26); дотримуватися принципів медичної деонтології при спілкуванні з колегами та пацієнтами (п. 2.2.27); у випадку виробничої необхідності виконувати роботу медичної сестри маніпуляційного або перев`язувального кабінетів (п. 2.2. 28); керуватися чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність закладів охорони здоров`я, Антикорупційною програмою лікарні та настановою з системи менеджменту якості ДСТУ ISO 9001:2015 (п. 2.2.30); дотримуватися принципів медичної деонтології (п. 2.2.32).
Пунктом 4.2 вищевказаної посадової інструкції встановлено відповідальність сестри медичної (брата медичного) стаціонару відділення екстреної медичної допомоги КНТ «РМЦРЗ» ДОР за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадової інструкцією, в межах визначених чинним законодавством України, а пунктом 4.5 – за порушення законодавства у сфері захисту персональних даних.
Крім того, судом встановлено, 08 липня 2024 року позивачка взяла на себе письмове зобов`язання щодо нерозголошення персональних даних, які стали їй відомі у зв`язку із виконанням професійних чи службових обов`язків (а. с. 78).
За результатами проведеної службової перевірки фактів, наведених у зверненні до КНТ «РМЦРЗ» ДОР №Т-1-138-25 від 24 грудня 2025 року ОСОБА_2 , стосовно надання медичної допомоги у відділенні екстреної медичної допомоги КНТ «РМЦРЗ» ДОР, комісією, з-поміж іншого, рекомендовано притягнути до дисциплінарної відповідальності медичну сестру ОСОБА_1 (п. 3 Акту перевірки), з яким позивачка ознайомлена під підпис 20 січня 2026 року (а. с. 104). 
26 січня 2026 року відповідачем за вихідним № 175 надано відповідь ОСОБА_2 на її скаргу (а. с. 113).
Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Приписами ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Нормами ст.139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.
У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.
За правилами ч. 1 ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.
Статтею 147-1 КЗпП України визначено, що органом правомочним застосовувати дисциплінарні стягнення є орган, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
Вимогами ч. 1 ст. 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Так, судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, а позивачкою не спростовано того, що викладені у скарзі  ОСОБА_2 №Т-1-138-25 від 24 грудня 2025 року доводи щодо порушення ОСОБА_1 вимог ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних» та посадової інструкції сестри медичної ВЕМД КНТ «РМЦРЗ» ДОР від 09 липня 2024 року знайшли своє підтвердження під час проведення службової перевірки, що відображено у відповідному Акті, а відтак вина позивачки була встановлена та на законних підставах, так само, як і її притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Суд зазначає, що процедуру притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності відповідачем було дотримано в повному обсязі.
Разом з цим, суд зауважує, що не приймає до уваги доводи позивачки про те, що текст оскаржуваного наказу не містять посилань на достатні та допустимі докази наявності в її діях дисциплінарного проступку як юридичного факту (коли та які посадові обов`язки нею не виконано/порушено, які наслідки внаслідок цього настали, причинно-наслідковий зв`язок між її діями/бездіяльністю та неналежною організацією праці самим роботодавцем), оскільки наказ № 31-к від 19 січня 2026 року містить підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Також, суд не приймає до уваги доводи позивачки про неналежні умови праці, оскільки останньою не надано суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження вказаного (штатного розпису, графіків чергування, табелів обліку робочого часу (де вона чергувала сама), тощо), а надана нею службова записка датована 06 січня 2026 року, тобто вже після ініціювання службової перевірки, що свідчить про намагання останньої перекласти власну відповідальність на відповідача.
Більш того, суд зауважує, що не погоджуючись із наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачка обмежується посиланнями на судову практику, яка не є релевантною та не може застосовуватися до даних правовідносин.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що судом не встановлено протиправності винесення відповідачем наказу № 31-К від 19 січня 2026 року про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, а відтак факту порушення відповідачем прав позивачки, суд доходить переконливого висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Оскільки позовні вимоги позивачки про скасування спірного наказу, стягнення премії та моральної шкоди є похідними від основної вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено, дані вимоги також задоволенню не підлягають, через що суд дійшов переконливого висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.
Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог позивачці відмовлено, судовий збір не відшкодовується.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунального некомерційного товариства «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпровської обласної ради (49000, м. Дніпро, вул. Космічна, буд. 13; ЄДРПОУ 04543536) про стягнення невиплаченої премії, моральної шкоди, визнання протиправним та скасування наказу – залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.
Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя          А.І. Приваліхіна