ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 569/6111/26 пров. № А/857/22910/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р. Б.,
суддів Бруновської Н. В., Шавеля Р. М.,
з участю секретаря судового засідання - Богачука Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2026 року, що ухвалила суддя Кучина Н.Г., у місті Рівному, у справі № 569/6111/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 6642778 від 10 лютого 2026 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 127 КУпАП.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 січня 2026 року у м. Рівне падав сніг, тротуари та дорога були засипані снігом. Позивач зазначав, що на вул. Героїв Небесної Сотні, 6а, де відбувалася подія, ремонтували тротуар, у зв`язку з чим рухатися тротуаром було неможливо, тому позивач рухався краєм проїзної частини, назустріч транспортним засобам. 
Також позивач вказував, що умови видимості були достатніми, куртка позивача містила світловідбивні елементи, а відеозапис події, на думку позивача, підтверджує те, що автомобіль, який зупинився попереду, здійснив наїзд на нього, як на пішохода, що спростовує висновки інспектора щодо порушення позивачем пункту 4.4 Правил дорожнього руху України.
09 квітня 2026 року Рівненський міський суд Рівненської області прийняв рішення, яким адміністративний позов задовольнив повністю.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6642778 від 10.02.2026, винесену старшим інспектором Управління патрульної поліції в Рівненській області майором поліції Калюшем М.А. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП ОСОБА_1 скасував.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі закрив за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП.
Стягнув з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт порушення позивачем Правил дорожнього руху України та правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржило Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення представника відповідача, викладені у відзиві, а також долучені докази, які, на думку апелянта, підтверджують порушення позивачем частини першої статті 127 КУпАП.
На підтвердження своїх доводів апелянт покликається на відеозапис “Ip_Camera1_Дикий_Дикий_20260108173451_20260108175059_2901187_1_1”, зазначаючи, що на 00 хв 42 с відеозапису з`являється позивач в одязі темного кольору без світлоповертальних елементів; на 00 хв 45 с позивач починає перетинати проїзну частину в затемненій ділянці під мостом; на 01 хв 04 с позивач, без максимального зміщення до лівого краю, рухається по проїзній частині назустріч транспортному засобу, чим створює перешкоду для інших транспортних засобів; на 01 хв 15 с позивач стає навпроти транспортного засобу, водій намагається його об`їхати, а позивач не вживає заходів для забезпечення особистої безпеки та продовжує залишатися на місці.
Також апелянт зазначає, що подальше перебування позивача на проїзній частині під час конфлікту з водієм транспортного засобу підтверджує створення перешкоди в русі. 
На думку апелянта, погодні умови, стан проїзної частини та ремонтні роботи на тротуарі не створюють передумов для недотримання пішоходом Правил дорожнього руху України.
Окрім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки порушенню позивачем пунктів 4.1 та 4.14 Правил дорожнього руху України, обмежившись оцінкою доводів щодо пункту 4.4 цих Правил. 
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд першої інстанції встановив те, що, згідно з постановою про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6642778 від 10.02.2026. Позивач 08.01.2026 року о 17 год. 43 хв., рухаючись по вул. Небесної Сотні в м. Рівне, в темну пору доби проїзною частиною, своїми діями заважав іншим учасникам дорожнього руху, та при цьому не використовував світлоповертальний жилет і не перебував в одязі який має світлоповертальні елементи, та затримався на проїзній частині не забезпечивши безпеки дорожнього руху, чим порушив п. 4.1, п. 4.4 п. 4.14 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 127 КУпАП.
Таким чином, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладено штраф у сумі 510 грн.
Позивач до матеріалів справи долучив відеозаписи з камери вуличного спостереження, розташованої на вулиці Небесної Сотні в м. Рівне.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно ч. 1 ст. 127 КУпАП непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України “Про дорожній рух” № 3353 від 30.06.1993 року, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (із змінами та доповненнями).
Пунктом 4.1 ПДР України передбачено, що пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку.
Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому - по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху.
Відповідно до пункту 4.4. ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.
Згідно з п. 4.14 ПДР України пішоходам забороняється:
а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;
б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід;
в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину;
г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження;
ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху;
д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку. 
Статтею 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апеляційний суд, дослідивши відеозапис “Ip_Camera1_Дикий_Дикий_20260108173451_20260108175059_2901187_1_1”, встановив, що подія відбувалася в зимовий період, проїзна частина та тротуари в місці події були засніжені, однак інші пішоходи, які потрапляють у поле зору камери, рухалися саме тротуаром, а не проїзною частиною. 
З цього ж відеозапису встановлено, що позивач вийшов на перехрестя та рухався навскіс, довільною траєкторією, перетинаючи проїзну частину під кутом, а не перейшов проїзну частину перпендикулярно до її напрямку, тобто найкоротшим шляхом.
Після того як позивач навскіс перетнув частину проїзної частини, позивач продовжив рух не максимально близько до її краю, а рухався назустріч транспортному засобу, фактично по середині смуги руху.
Безпосередньо перед транспортним засобом, як зафіксовано на відео, позивач мінімально змістився вбік, однак залишився далеко від краю проїжджої частини, і транспортний засіб здійснив на наїзд на позивача.
Дії водія транспортного засобу апеляційний суд не оцінює, оскільки предметом цього спору є правомірність притягнення до адміністративної відповідальності саме позивача. 
Далі відеозапис фіксує, що після наїзду водій вийшов з автомобіля, і між позивачем та водієм відбувся тривалий конфлікт, у ході якого сторони перебували як на проїзній частині, так і на узбіччі, при цьому позивач і водій залишалися на проїзній частині, з`ясовуючи стосунки. 
Конфлікт, учасником якого був позивач зумовив зупинку інших транспортних засобів.
Таким чином, апеляційний суд встановив, що відповідач надав належні докази того, що ОСОБА_1 08 січня 2026 року о 17 год. 43 хв. в м. Рівне по вул. Небесної Сотні, рухаючись у темну пору доби проїзною частиною не по її краю, а довільною траєкторією ближче до середини смуги назустріч транспортному засобу, а також затримавшись на проїзній частині не у зв`язку із забезпеченням безпеки дорожнього руху, порушив вимоги п. 4.1 та п. 4.14 ПДР України.
Крім того, апеляційний суд встановив, що позивач у темну пору доби перебував на проїзній частині без світловідбивного жилета, при цьому доказів наявності світловідбивних елементів на своєму одязі, зокрема на куртці, позивач не надав. 
За таких обставин порушення позивачем вимог п. 4.4 ПДР України апеляційний суд вважає доведеним.
Отже, на переконання апеляційного суду, відповідач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП.
З огляду на викладене, на думку апеляційного суду, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, надав належні докази, які підтверджують правомірність винесення ним оскарженої постанови про адміністративне правопорушення та спростовують твердження позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.
Інші доводи сторін зводяться до переоцінки обставин справи, які зафіксовані відеозаписом з місця події та не спростовують наведених висновків апеляційного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Зважаючи на наведе вище, апеляційний суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною, що є підставою для залишення постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6642778 від 10.02.2026 без змін, а позовної заяви без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки висновки суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам, що є підставою для скасування оскарженого рішення та ухвалення нової постанови.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2026 року у справі № 569/6111/26 скасувати та прийняти постанову, відповідно до якої постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6642778 від 10.02.2026 залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та не може бути оскаржена. 

Головуюча суддя | | Р. Б. Хобор
судді | | Н. В. Бруновська
| | Р. М. Шавель