ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року | Справа №160/30185/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – відповідач), в якій позивач просить:
-визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) щодо призову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з одночасним скасування Наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2785 від 25.09.2025 року «Про призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );
-визнати протиправним та скасувати Наказ Командира Військової частин НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) від 26.09.2025 року № 275 в частині зарахування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в списки особового складу військової частини.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є невійськовозобов`язаним та був виключений з військового обліку. У тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_5 від 28.03.2023 у розділі 13 «Відмітки про військовий облік» міститься печатка ІНФОРМАЦІЯ_4 від 22.03.2023, яка підтверджує зняття з військового обліку. У Розділі 14 Тимчасового посвідчення зазначено: « 22.03.2023 виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Підставою виключення позивача з військового обліку є той факт, що раніше він був засуджений за тяжкий злочин та відбував покарання у вигляді позбавлення волі. З огляду на той факт, що позивач був засуджений за тяжкий злочин та відбував покарання у вигляді позбавлення волі, він був виключений з військового обліку на підставі п.6 ч.6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом на момент виключення позивача з військового обліку 22.03.2025), дії відповідача щодо його взяття на військовий облік та вчинення дій щодо мобілізації є незаконними. Позивач зазначає, що не існує жодного нормативного акту, який би встановлював можливість взяття на військових облік осіб, які раніше були з нього виключені. Але 24.09.2025 співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач був доставлений до ТЦК, визнаний придатним та призваний на військову служби під час мобілізації, направлений на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 . На зауваження з приводу того, що він має судимість за тяжкий злочин, співробітники ІНФОРМАЦІЯ_4 не відреагували, повідомивши лише про зміну законодавства. Позивач категорично не згодний з включенням його до військового обліку як військовозобов`язаного, призов на військову службу під час мобілізації вважає незаконним, а права порушеними відповідачами, що зумовило звернення до суду.
Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 22.10.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовлено.
Ухвалою суду від 27.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/30185/25; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
12.11.2025 відповідачем-2 подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу частини наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26.09.2025 № 275 (по стройовій частині) на підставі поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_4 №7547 від 25.09.2025, тобто зарахування здійснено у спосіб визначений законодавством. Оскільки у відповідності до 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач вважається таким, що проходить військову службу з дня його відправлення із ІНФОРМАЦІЯ_4 до військової частини НОМЕР_1 , а зарахування позивача до списків особового складу частини здійснено у спосіб, визначений підпунктом 8 пункту 2 розділу ІІ Інструкції № 73, відповідач вважає, що Військовою частиною НОМЕР_1 жодним чином не порушено вимог діючого законодавства. Щодо редакційної помилки у наказі командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26.09.2025 № 275 (по стройовій частині) у частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу. На запит представника позивача від 02.10.2025 № 02/02-10 військовою частиною НОМЕР_1 було надано запитувані матеріали стосовно ОСОБА_1 , наявні у віданні військової частини, а саме: витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26.09.2025 року № 275 (по стройовій частині); копію довідки військово-лікарської комісії від 24.09.2025 року № 2025-0924-1411-4974-3. Однак, у витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26 вересня 2025 року № 275 посадовими особами військової частини під час оформлення зазначеного наказу було допущено технічну (редакційну) помилку, а саме: як підставу для зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 помилково зазначено рапорт ОСОБА_1 . Після чого з метою впорядкування керівної документації військової частини, усунення виявлених недоліків та приведення її до відповідності вимогам законодавства, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 13.10.2025 року № 292 (по стройовій частині) було внесено зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26.09.2025 № 275 та визначено як підставу для зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини поіменний список ІНФОРМАЦІЯ_4 №7547 від 25.09.2025. Вказані у попередньому абзаці матеріали були направлені на адресу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Другової І.С. відповідно до її запиту. З огляду на викладене, доводи позивача про неправомірність дій відповідача-2 безпідставні, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України діяла та діє лише у відповідності до положень ст. 19 Конституції України, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин, просить відмовити у задоволенні позову.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 КАС України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.07.2000 по справі №Р-223/2000 ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого статтею 86-1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком сім років з конфіскацією всього належного йому майна, застосувавши статтю 44 КК України з утриманням в ІТК посиленого режиму з відліком строку відбуття покарання з 24.06.1999. 
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.07.2000 по справі №Р-223/2000 набрав законної сили 12.09.2000.
Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10.01.2005 – взятий на військовий облік та зарахований у запас; 20.03.2023 - ІНФОРМАЦІЯ_5 визнаний придатним до військової служби; 22.03.2023 - виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 як раніше засуджений.
24.09.2025 позивач взятий на військовий облік військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 .
24.09.2025 Військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_7 були проведені заходи з обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 для визначення придатності до військової служби.
За результатами медичного обстеження та медичного огляду позивач визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, що підтверджується довідкою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 від 24.09.2025 №2025-0924-1411-4974-3.
Відповідно до висновків ВЛК та результатів проведення професійно психологічного відбору позивач був включений до Поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені у складі команди « НОМЕР_1 ».
Начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 прийнято наказ №2785 від 25.09.2025 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період», згідно з пунктом 1.1 якого для проходження військової служби під час загальної мобілізації відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних у складі команди Військової частини НОМЕР_1 призвано та відправлено солдата ОСОБА_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26.09.2025 №275 (по стройовій частині) солдата запасу ОСОБА_1 (Г-175839), який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації та призначений на посаду стрільця 1-го відділення 1-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти НОМЕР_7 стрілецького батальйону (з охорони об`єктів ПХЗ) (ВОС - 100915П) 25.09.2025, уважати таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою 25.09.2025. Підстава: рапорт солдата ОСОБА_1 
13.10.2025 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №292 (по стройовій частині) до пункту 2 абзацу 8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 26.09.2025 № 275 щодо «зарахування в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення» унесено такі зміни: слова «рапорт солдата ОСОБА_1 » замінити словами: «поіменний список ІНФОРМАЦІЯ_4 №7547 від 25.09.2025 року». Підстава: рапорт начальника відділення обліку особового складу штабу.
Згідно з відомостями з електронного військово-облікового документа, сформованого 30.09.2025 з мобільного застосунку від Міністерства оборони України «Резерв+», позивач перебуває в статусі - «не військовозобов`язаний», номер в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» - 290920231425037600008, знятий з військового обліку в ТЦК та СП, підстава зняття/виключення з військового обліку військовозобов`язаних – військовослужбовець.
Адвокатом Друговою І.С. 03.10.2025 в інтересах позивача подані скарги до Міністра оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_8 , Військового омбудсману на дії уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо незаконної мобілізації ОСОБА_1 .
Вважаючи протиправними дії відповідача-1 щодо призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, а також протиправними дії відповідача-2 щодо зарахування до списків особового складу військової частини, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та на час розгляду справи не скасований.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі – Закон №2232-ХІІ).
За змістом частини першої, третьої та дев`ятої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
Відповідно до частини восьмої статті 2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 33 Закону №2232-XI військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього визначені в статті 37 Закону №2232-ХІІ.
Пунктом 6 частини шостої статті 37 Закону №2232-ХІІ в редакції, чинної до 17.05.2024, було передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
11.04.2024 Верховною Радою України прийнято Закон України № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024 (далі - Закон № 3633-ІХ), яким статтю 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в новій редакції.
Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону №2232-XI в редакції Закону №3633-ІХ взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.
Частиною шостою статті 37 Закону №2232-XI в редакції Закону №3633-ІХ визначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Отже, з переліку громадян, які підлягають виключенню з військового обліку, виключено осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Частиною четвертою статті 39 Закону №2232-XI передбачено, що на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище.
Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Крім того, згідно пункту 4 розділу «Загальні питання» Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:
особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, що засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище. Зазначені особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин;
підозрювані або обвинувачені особи, які під час досудового розслідування або судового розгляду тримаються під вартою, крім тих, що підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України. Зазначені особи, стосовно яких скасовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, повинні невідкладно, але не пізніше 48 годин з дня оголошення ухвали про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з`явитися до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання;
підозрювані або обвинувачені особи, до яких під час досудового розслідування або судового розгляду застосовано інший захід, ніж запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, крім тих, що підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ухвали слідчого судді про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до пункту 81 Порядку № 560, призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ. У разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Отже, з 18.05.2024 редакція частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Положення Закону № 2232-ХІІ та Порядку №560 з 18.05.2024 передбачають, що особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
У межах правовідносинах, що виникли між сторонами, спір точиться щодо взяття відповідачем-1 позивача на військовий облік військовозобов`язаних та проведення призову на військову службу під час загальної мобілізації.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач був засуджений вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.07.2000 за статтею 86-1 КК України з призначенням покарання у виді сім років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Згідно з положенням статті 7-1 КК України (в редакції чинної станом на 28.04.1998), до тяжких злочинів належать такі злочини, як: розкрадання державного або колективного майна з проникненням у приміщення чи інше сховище, або шляхом привласнення, розтрати або зловживання посадовим становищем, вчинене повторно, або за попереднім зговором групою осіб, або у великих розмірах, або в особливо великих розмірах (статті 81 частини 3 і 4, 82 частини 3 і 4, 83 частина 3, 84 частини 3 і 4 і 86-1).
Отже, позивача було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину.
В силу пункту 6 частини шостої статті 37 Закону №2232-XII у редакції, яка діяла до 18.05.2024, позивач був виключений з військового обліку військовозобов`язаних, як особа, що була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_5 , водночас з 18.05.2024 – підлягав взяттю на військовий облік з огляду на вимоги чинного законодавства.
Суд зазначає, пунктом 2 частини першої статті 37 Закону №2232-XI в редакції з 18.05.2024 чітко визначено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, тому порушень в цій частині з боку відповідача-1 судом не встановлено.
Доводи сторони позивача про неврахування відповідачем-1 доказів виключення його з військового обліку на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону №2232-XI не прийнятні, оскільки частина шоста статті 37 Закону №2232-XI в редакції з 18.05.2024 не містить пункту 6.
Крім того, вказаною нормою визначено виключний перелік категорій громадян, які підлягають виключенню з військового обліку, а позивачем не надано доказів того, що він відноситься до такої категорії.
Суд критично оцінює посилання сторони позивача на положення статті 58 Конституції України в обґрунтування неправомірності дій відповідача щодо звяття на військовий облік, з огляду на таке.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Суд зазначає, що внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак, у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Суд акцентує, що законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави.
Так, у зв`язку із внесенням змін до статей 37, 39 Закону №2232-XII було виключено з числа громадян, які підлягають виключенню з військового обліку, осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок і які можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
Таким чином, дія вказаного Закону у новій редакції починається з моменту набрання цим актом чинності, поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, в т.ч. осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
З огляду на викладене, відповідач-1 вчиняючи дії щодо взяття позивача на військовий облік повинен був керуватись чинними нормами частини шостої статті 37 Закону №2232-XII (у редакції Закону №3633-IX).
Щодо аргументів позивача щодо процедури проходження ВЛК та визначення придатності до військової служби, суд зазначає, що не бере їх до уваги, оскільки такі не стосуються предмету спору.
Щодо доводів сторони позивача про те, що відповідачем-1 безпідставно не враховано тієї обставини, що він є священиком відповідно до свідоцтва Української Церкви ОСОБА_2 №120, виданого 30.06.2024, а отже не підлягав призову на військову службу, суд зазначає, що статус священика не є підставою, що звільняє від призову на військову службу під час мобілізації.
Ані Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», ані Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не містить норм, які б надавали священнослужителям відстрочку виключно через їхній сан чи віросповідання.
Матеріали справи не містять доказів оформлення позивачу відстрочки до моменту призову.
Зважаючи на викладене, а також ураховуючи той факт, що 24.09.2025 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_7 позивач визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, такі висновки ВЛК є чинними, доказів зворотнього до суду не надано, порушень процедури призову на військову службу під час мобілізації в особливий період і направлення для проходження військової служби судом не встановлено, а матеріали справи не містять.
За таких обставин, відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача-1 щодо призову, скасування наказу в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації та відправлення його для проходження військової служби у військову частину.
Оскільки позовні вимоги про визнання наказу протиправним та скасування наказу командира Військової частин НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26.09.2025 № 275 в частині зарахування позивача в списки особового складу військової частини заявлені як похідні від позовних вимог, у задоволені яких відмовлено, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява необґрунтована та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви  ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова