ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 р. 	Справа № 440/16559/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2026 (головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова) у справі №440/16559/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Міністерства оборони України   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом, в якому просила: 
визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 20.06.2025 № 54/в про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги за загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 ;
зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Рішенням Харківського окружного суду від 08.05.2026 відмовлено у задоволенні позову. 
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просила скасувати останнє та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги. 
В обґрунтування вимог скарги зазначає про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її сина ОСОБА_2 , причина смерті якого пов`язана з проходженням військової служби.
Зазначає про необґрунтованість та протиправність оспорюваного рішення відповідача, оскільки з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між смертю ОСОБА_2 та наявним у нього станом алкогольного сп`яніння.
Посилається на те, що сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не є підставою відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї.
Просить врахувати правові позиції Верховного Суду.
Крім того, зазначає, що стверджуючи про наявність у діях померлого складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-20 КУпАП, відповідач не надав докази визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні відповідного правопорушення.
Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення.
Відповідач не подав відзив на апеляційну скаргу. 
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_2 проходив військову службу та ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув.
Позивачка, є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 та після його загибелі звернулася до територіального органу ТЦК та СП із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю сина.
За результатами розгляду заяви та поданих документів, прийнято рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлене протоколом від 20.06.2025 року №54/в, яким відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги за померлого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 .
Посилаючись на акт службового розслідування Військової частини НОМЕР_1 від 06.04 202100 19127 та лист ГУНП в Донецькій області Покровського районного управління від 06.03.2025 №3390/301/02, в яких зазначено, що ОСОБА_2 помер від вогнепального поранення, яке йому завдав ОСОБА_3 під час сварки, перебуваючи на бойовому чергуванні на контрольно-пропускному пункті. Під час проведення судово-токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт у концентрації 4,43 проміле, а у сечі - 4,10 проміле відповідач дійшов висновку про відсутність підстав у призначенні одноразової грошової допомоги за померлого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 
ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням відповідача, звернулася з позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності відмови у призначенні одноразової грошової допомоги за померлого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 .
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” №2232-XII від 25.02.1993 (далі по тексту - Закон №2232-XII, в редакції станом на час спірних правовідносин).
Згідно зі ст.41 Закону №2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011-XII, в редакції станом на час спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби; 
Статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті). 
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (ст.16-3 Закону №2011-ХІІ). 
Згідно з частиною десятою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаної вище статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року №975 затвердив Порядок, яким визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок №975, в редакції станом на час спірних правовідносин).
Відповідно до пп.1 п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного, резервіста або особи, звільненої з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення її з військової служби, - дата складання актового запису про смерть.
Підпунктами 1-2 пункту 4 Порядку №975 аналогічно до положень п.п.1-3 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ, встановлено, що одноразова грошова допомога призначається у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби; 
Відмовляючи у призначенні одноразової грошової матері загиблого ОСОБА_2 , відповідач, посилаючись на приписи ст.16-4 Закону №2011-XII, виходив з відсутності правових підстав для її виплати.
Відповідно до ч.1 ст.16-4 Закону №2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: 
а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; 
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); 
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Аналогічні положення містяться в п.29 Порядку №975.
Отже, така виплата не здійснюються, зокрема, якщо загибель (смерть) є наслідком вчинення військовослужбовцем злочину, адміністративного правопорушення, дій у стані алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові ввід 18.03.2024 у справі №120/13997/21-а законодавством передбачено обмеження у виплаті гарантованої державною одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, зокрема, внаслідок наявності доведеного факту вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння. Така допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця або втрата ним працездатності є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та які безпосередньо призвели до смерті (загибелі).
Відтак, для застосування зазначених положень вирішальне значення має встановлення об`єктивного причинно-наслідкового зв`язку між станом сп`яніння, поведінкою військовослужбовця та настанням смерті, що повинно підтверджуватися належними та допустимими доказами у їх сукупності.
При цьому, юридичне значення для вирішення спору має не сам стан алкогольного сп`яніння, а саме наявність причинно-наслідкового зв`язку між таким станом, конкретними діями самого військовослужбовця та настанням його смерті.
У випадках, коли смерть військовослужбовця настала внаслідок протиправних дій іншої особи, порушення іншою особою правил поводження зі зброєю, пострілу іншого військовослужбовця, то сам по собі факт перебування загиблого у стані сп`яніння не є достатнім для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. 
У такому разі необхідним є доведення Міністерством оборони України того, що саме поведінка загиблого перебувала у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті та була її юридично значущою причиною, а не лише супутньою обставиною відповідної події.
Порушення військової дисципліни, пов`язане з уживанням алкоголю або інших речовин, може бути підставою для відмови лише тоді, коли воно перебуває у причинному зв`язку зі смертю військовослужбовця. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно відмовив у призначенні спірної одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув. Причиною смерті ОСОБА_2 стало вогнепальне кульове наскрізне поранення грудної клітини та живота з пошкодженням лівої легені та лівої нирки, що підтверджується довідкою про причину смерті № 183 від 02.04.2024 (а.с.13). 
За фактом смерті ОСОБА_2 . Військовою частиною НОМЕР_1 складено Акт проведення розслідування щодо факту смерті останнього за формою НВ-2 від 06.04.2024 №19127 (а.с.18-25).
В подальшому, згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.04.2024 №909 розслідування було визнано завершеним та наказано вважати, що нещасний випадок, який стався 31.03.2024 з ОСОБА_2 та призвів до його смерті, спричинено діянням, вчиненим іншою особою. Загибель ОСОБА_2 є наслідком діяння іншої особи, що містить ознаки кримінального правопорушення (а.с.31).
Окрім того, обставини загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 були предметом судового розгляду кримінального провадження, за наслідками якого ухвалено вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.07.2024 року у справі №235/4822/24, який набрав законної сили 19.08.2024 (а.с.32-34, 73-79).
Вироком встановлено, що 31.03.2024 року о 12 год. 30 хв. молодший сержант ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_4 заступили на бойове чергування на контрольно-пропускному пункті “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ”, розташованому на околиці населеного пункту Сергіївка Покровського району Донецької області.
При цьому, перебуваючи за місцем несення служби на бойовому чергуванні, в умовах дії правового режиму воєнного стану, вказані військовослужбовці порушили вимоги військової дисципліни, статутів та встановленого порядку проходження військової служби, оскільки вживали алкогольні напої. 
Приблизно о 15 год. 00 хв., на ґрунті виказаних ОСОБА_2 образ щодо боягузтва ОСОБА_4 , між ними виникла сварка. 
Під час сварки, солдат ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяв закріплений за ним автомат АКМС калібру 7,62 мм та здійснив постріл у напрямку ОСОБА_2 , внаслідок чого останній отримав вогнепальне кульове наскрізне поранення грудної клітини та живота з пошкодженням внутрішніх органів, що спричинило гостру масивну крововтрату та смерть на місці події.
ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчиняв активні провокативні дії щодо ОСОБА_4 , висловлював образи, що фактично стало безпосереднім каталізатором розвитку конфлікту.
Тобто, перебування у стані алкогольного сп`яніння зумовило подальшу конфліктну поведінку загиблого, ескалацію конфлікту та зрештою призвело до застосування вогнепальної зброї ОСОБА_4 .
Колегія суддів враховує, що відповідно до листа Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області від 06.03.2025 № 3390/301/02 під час проведення судового – токсикологічного дослідження у крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт у концентрації 4,43 проміле, а у сечі - 4,10 проміле.
Отже, факт перебування ОСОБА_2 під час несення військової служби у стані алкогольного сп`яніння є об`єктивно встановленим та документально підтвердженим матеріалами даними справи, зокрема даними судового - токсикологічного дослідження та вироком суду.
Суд першої інстанції встановлюючи правомірність рішення відповідача щодо відмови в призначені одноразової грошової допомоги врахував вирок суду, акт службового розслідування та лист ГУНП дійшов висновку, що смерть ОСОБА_2 стала наслідком розвитку конфлікту між військовослужбовцями, які перебували у стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби.
Водночас, колегія суддів зазначає, що відмова у призначенні одноразової грошової допомоги є правомірною лише тоді, коли компетентним органом встановлено, що смерть військовослужбовця перебуває у прямому причинному зв`язку з його діями у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від постанові від 20.05.2026 у справі №520/18046/25 якщо Міністерство оборони України посилається на ст.16-4 Закону №2011-XII, як на підставу для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, саме цей орган має довести наявність усіх обставин, які утворюють відповідну підставу для відмови. 
Разом з тим, зі змісту оспорюваного рішення вбачається , що останнє прийнято з урахуванням акту службового розслідування та листа ГУНП. Зазначене рішення не містить висновків відповідача щодо обставин загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 , про те, що дії загиблого ОСОБА_2 перебували у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті та були її юридично значущою причиною. 
Окрім того, відповідачем не надавалася оцінка вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.07.2024 року у справі №235/4822/24.
Колегія суддів зазначає, що акт службового розслідування не містить висновків, що дії загиблого ОСОБА_2 перебували у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Сам по собі факт виявлення алкоголю в організмі загиблого не є достатньою підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих військовослужбовців.
Якщо Міністерство оборони посилається на ст. 16-4 Закону України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", саме воно має довести , що смерть настала внаслідок дій військовослужбовця у стані сп`яніння або через безпосередній паталогічний вплив алкоголю на організм. 
Вирішальне значення має не сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння, а встановлення об`єктивного причинно-наслідкового зв`язку між цим станом , поведінкою військовослужбовця та настанням його смерті.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність оспорюваного рішення, яке є предметом оскарження у даній справі, 
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних та необґрунтованих висновків щодо правомірності рішення відповідача. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 20.06.2025 №54/в про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги за загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 , та наявності підстав для повторного розгляду заяви. 
Згідно з ч.ч.1-3 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, внаслідок невідповідності висновків суду, обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення (постанови) про задоволення позову ОСОБА_1 . 
Щодо розподілу судових витрат за наслідками апеляційного апеляційного перегляду даної справи.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Колегія суддів зазначає, що позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 1211,20 грн. та апеляційної скарги 1816,80 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.
Разом з тим, апеляційна скарга подана позивачем через систему «Електронний суд», отже за її подачу мав застосовуватись коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, передбачений ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір".
Таким чином, за подання апеляційної скарги до сплати підлягав судовий збір у розмірі 1453,44 грн.
Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2664,64 грн. (1211,20 грн.+1453,44 грн.). 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2026 у справі №440/16559/25 скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 20.06.2025 №54/в про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги за загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 . 
Зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (ЄДРПОУ 00034022, буд.6, пр-кт Повітрофлотський, м. Київ, Україна) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 2664,64 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят чотири гривні шістдесят чотири копійки). 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   Я.В. П`янова